Nadškofija Ljubljana

Obletnica ustanovitve samostojne Slovenske škofovske konference
2026-02-19
19. februarja 1993 je bila ustanovljena samostojna Slovenska škofovska konferenca.
Slovenski škofje so bili do ustanovitve samostojne Slovenske škofovske konference (SŠK) 19. februarja 1993 z drugimi škofi na področju nekdanje Jugoslavije povezani v Jugoslovansko škofovsko konferenco (JŠK), znotraj katere je bila 20. junija 1983 ustanovljena Slovenska pokrajinska škofovska konferenca (SPŠK).
Zgodovinski oris
Slovenski škofje so na seji 25. julija 1992 pripravili osnutek statuta samostojne Slovenske škofovske konference. Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je po pridobitvi pozitivnega mnenja Kongregacije za škofe in Urada za odnose z državami pri Državnem tajništvu Svetega sedeža, 19. februarja 1993 v skladu z normami in določbami cerkvenega prava potrdil statut samostojne Slovenske škofovske konference.
S tem je Katoliška Cerkev v Sloveniji dobila večjo pravno trdnost in samostojnost. Papež Benedikt XVI. je 7. aprila 2006 v Cerkvi na Slovenskem ustanovil tri nove škofije (v Celju, Murski Soboti in Novem mestu). Dotedanjo mariborsko škofijo je povzdignil v nadškofijo in metropolijo ter tako preoblikoval enotno cerkveno pokrajino v Sloveniji. Na novo imenovani škofje so bili maja in junija 2006 tudi umeščeni.

Kaj je škofovska konferenca?
Škofovska konferenca je zbor škofov Katoliške Cerkve določenega naroda ali ozemlja, v okviru katerega škofje opravljajo svoje poslanstvo v obliki pastoralne, bogoslužne, katehetske in drugih dejavnosti. SŠK predstavlja najvišjo ustanovo Katoliške Cerkve v Republiki Sloveniji. Njeno ozemlje sovpada z državnimi mejami. Po statutu so člani SŠK vsi krajevni in pomožni škofje, ki jim je v okviru lastne škofije zaupano posebno poslanstvo.

Predstavitev SŠK in njenih članov

Statuti, smernice in navodila SŠK

Letno poročilo Katoliške cerkve v Sloveniji 2021

Dokumenti in publikacije SŠK

Slovenska škofovska konferenca na družabnih omrežjih

Obisk Ad limina Apostolorum slovenskih škofov leta 2018

Predsedniki
Prvi predsednik Slovenske škofovske konference je bil ljubljanski nadškof metropolit msgr. dr. Alojzij Šuštar (1993–1997), drugi pa ljubljanski nadškof metropolit msgr. dr. Franc Rode (1997–2004). Tretji predsednik je bil od 7. decembra 2004 dalje mariborski škof msgr. dr. Franc Kramberger, ki je leta 2006 ob ustanovitvi nove nadškofije in metropolije postal nadškof metropolit. Četrti je bil od 16. marca 2007 dalje ljubljanski nadškof metropolit msgr. Alojz Uran, peti pa je bil od 11. januarja 2010 dalje ljubljanski nadškof metropolit msgr. dr. Anton Stres. Za šestega predsednika je bil 31. julija 2013 izvoljen novomeški škof in tedanji apostolski administrator ljubljanske nadškofije msgr. Andrej Glavan do 23. marca 2017. Sedmi predsednik SŠK je postal ljubljanski nadškof metropolit msgr. Stanislav Zore, ki so ga člani SŠK izvolili na 99. redni seji v Kopru in je nastopil mandat 23. marca 2017 za dobo petih let. Osmi predsednik SŠK je postal novomeški škof msgr. dr. Andrej Saje za mandatno obdobje 2022–2027.

Odličje sv. Cirila in Metoda
Slovenska škofovska konferenca podeljuje Odličje sv. Cirila in Metoda, ki je najvišje cerkveno odlikovanje v Sloveniji ustanovam ali posameznikom, ki so se izkazali s posebnim zvestim služenjem Cerkvi med Slovenci. Odlikovanje je sestavljeno iz okrogle bronaste plakete z reliefno podobo sv. Cirila in Metoda ter diplomske listine.
Vir: Katoliška Cerkev

130. obletnica smrti Božje služabnice Magdalene Gornik
2026-02-22 14:00 - 16:00 (Europe/Ljubljana)
Slovesna maša za njeno beatifikacijo bo v župnijski cerkvi v Sodražici v nedeljo, 22. februarja ob 15. uri. Daroval jo bo nadškof msgr. Stanislav Zore, duhovniki vabljeni k somaševanju. Ob 14. uri pa bo prav tam molitev križevega pota Po poti križa z Magdaleno Gornik.
Nas Dan smrti, v ponedeljek, 23. februarja pa bo ob 16. uri romarska maša na Gori in ob 15. uri križev pot.
Franci bizjak, župnik

Sv. Matija, apostol, praznik
2026-02-24
V Sloveniji 24. februarja praznujemo god sv. Matija, apostola. Drugod njegov god praznujejo 14. maja.
Potem ko jih je na nesrečen način zapustil Jezusov izdajalec Juda Iškarijot, so apostoli, da bi dopolnili apostolski zbor, izmed dvainsedemdesetih učencev, ki so tudi spremljali Jezusa, izbrali dva najprimernejša kandidata. Pogoja sta bila: da je bil med Jezusovimi učenci od začetka njegovega javnega delovanja ter da je videl vstalega Gospoda. Žreb, za katerega so se apostoli odločili, je bil naklonjen Matiju. To, kar je zapisano ob njegovi izvolitvi, je tudi vse, kar vemo o tem »nadomestnem apostolu«.
Legende in razna izročila pa govorijo, da je bil rojen v Betlehemu pobožnim in bogatim staršem, ki so ga še mladega dali v šolo starčku Simeonu v Jeruzalem. Kot deček naj bi bil v družbi tistih pastirjev, katerim je angel oznanil Jezusovo rojstvo. Pozneje se je Jezusu pridružil in bil eden izmed dvainsedemdesetih učencev, ki jih je Jezus »poslal pred seboj po dva in dva v vsako mesto in kraj, kamor je hotel sam priti«.
Odlikovali naj bi ga predvsem dve kreposti: ponižnost in ljubezen. O njegovem poznejšem delovanju govorita dva apokrifna spisa: Dejanja Andreja in Matija ter Evangelij po Mateju; oba so si izmislili krivoverci. Bolj stvarna so nekatera druga izročila. Tako Zlata legenda pripoveduje, da je misijonaril v Makedoniji, kjer je storil veliko čudežev in nazadnje umrl kot mučenec. Po drugih virih pa naj bi oznanjal krščanstvo najprej v Judeji, nato pa v Etiopiji, kjer je ustanovil tudi škofijo. Na mučeniško smrt naj bi ga obsodil veliki duhovnik Anan II., ki je dal umoriti tudi Jakoba mlajšega: najprej so ga pobili s kamenjem, nato pa obglavili s sekiro.
Rodil se je v 1. stoletju Betlehemu, umrl pa mučeniške smrti v Etiopiji okrog leta 63.
Upodobitve: upodabljajo ga kot apostola s knjigo in svitkom, tudi s čelado, kamni, najpogosteje pa z mečem oziroma helebardo (tudi sekiro ali sulico).
»Predlagali so dva, Jožefa, ki se je imenoval Barsaba, z vzdevkom Just, in Matija … In žrebali so zanju, žreb pa je določil Matija, in pridružili so ga enajstim apostolom« (Apd 1, 23.26).
Vir: Družina in Katoliška Cerkev

Biblična šola Evangelii gaudium 2025/2026
2026-02-26 17:00 - 18:30, 2026-03-26 17:00 - 18:30
Papež Frančišek v apostolski spodbudi Evangelii gaudium – Veselje evangelija predstavi Sveto pismo kot temeljni vir prenove osebnega življenja vernika in življenja vse Cerkve ter spodbuja k njenemu vsakodnevnemu branju. Biblična šola Evangelii gaudium želi biti odgovor na spodbude papeža Frančiška, da bi ponovno odkrili Sveto pismo kot knjigo življenja, kot živo Besedo, ki je namenjena nam in lahko spreminja naše življenje.
Novo študijsko leto (2025/2026) bomo posvetili modrostnim besedilom.
V Biblični šoli bomo enkrat mesečno predstavili izbrane odlomke modrostnih besedil, med katere sodijo knjige iz Stare zaveze: Job, Pregovori, Pridigar (Kohelet), Sirahova knjiga, Knjiga modrosti, Psalmi in Visoka pesem.
Vsako srečanje bo obsegalo predstavitev izbranega modrostnega odlomka, zgodovinski in literarni okvir, razlago ter poglobljeno razpravo.
Uvodno besedo bo imel celjski škof msgr. dr. Maksimilijan Matjaž, predavala pa bosta dr. s. Snežna Večko in dr. Samo Skralovnik ter drugi gostujoči predavatelji.
Predavanja bodo potekala po ZOOM vsak 4. četrtek (zaradi praznikov kdaj 3. četrtek) v mesecu od 17:00 do 18:30.
V letu 2025 bodo predavanja potekala ob naslednjih terminih:

23. oktobra,
27. novembra in
18. decembra.

V letu 2026 bodo predavanja:

22. januarja,
26. februarja,
26. marca,
23. aprila,
28. maja ter
25. junija (živo).

Prijave na: info@biblicnogibanje.si
V spletno predavalnico lahko vstopite preko spletne povezave.
Vir: Katoliška Cerkev

Predstavitev knjige Leon XIV. – Svetovljan in misijonar XXI. stoletja
2026-03-04 18:00 - 19:00
Založba Družina vabi na predstavitev knjige Leon XIV. – Svetovljan in misijonar XXI. stoletja avtorice Elise Ann Allen. V obsežni biografiji vatikanska dopisnica portala Crux podrobno predstavi življenjsko pot Roberta Francisa Prevosta, ki je 8. maja 2025 postal papež Leon XIV. Knjigo dopolnjuje tudi obsežen intervju – prvi, ki ga je Leon XIV. dal v svojem pontifikatu, v katerem razkriva svojo vizijo in načrte za prihodnost Cerkve.
Dogodek bo v sredo, 4. marca, v Galeriji Družina na Krekovem trgu 1 v Ljubljani. Ob 11. uri bo tiskovna konferenca za novinarje, ob 18. uri pa pogovor z avtorico Eliso Ann Allen.
Vabljeni.
Vir: Katoliška Cerkev

Predvolilno soočenje: Kako naj se odloči mlad katoličan?
2026-03-04 20:30 - 22:30
V sredo, 4. 3., ob 20.30, bomo na Katoliški mladini, v okviru večera Kres, pripravili predvolilno soočenje štirih parlamentarnih strank, SDS (Monika Gregorčič), SD (Luka Rotar), Svobode (Rok Čigon) in NSi (Janez Cigler Kralj). Naslovili bomo predvsem teme, ki najbolj zanimajo mlade katoličane; mladi lahko svoje želje in vprašanja zastavijo tudi v spletni anketi.
Katoliška mladina
Vir: Katoliška Cerkev

Postne duhovne vaje za mlade
2026-03-06 - 2026-03-08
Vse mlade od 15. do 29. leta vabimo na postne duhovne vaje. Pod geslom: »Dobro jutro, krepost!« bomo razmišljali o grešnih nagnjenjih in krepostih, ki jih premagajo.
6. – 8. marec 2026 – BLED
Vir: Don Bosco Slovenija

Razstava Nadškofijskega arhiva Ljubljana: 'Lorenz in Roza Krach – pionirja ateljejske fotografije v Sloveniji'
2026-03-10 12:00 - 13:00
Vabljeni na odprtje razstave in predstavitev kataloga Lorenz in Roza Krach – pionirja ateljejske fotografije v Sloveniji, ki bo v torek, 10. marca 2026, ob 12.00 v Galeriji Družina na Krekovem trgu 1 v Ljubljani.
Na razstavi bo mogoče videti najstarejši datirani fotografski portret, narejen v Sloveniji, in sicer dve dagerotipiji uršulinske redovne skupnosti iz Ljubljane z dne 14. septembra 1850. Iz bogate fotografske zbirke Nadškofijskega arhiva v Ljubljani bodo predstavljena tudi druga dela Lorenza in Roze Krach, ki se uvrščajo v sam vrh zgodnje fotografije na Slovenskem.
Razstavo si bo mogoče ogledati do 10. aprila, od ponedeljka do petka med 9. in 17. uro ter v soboto med 9. in 13. uro.
Vir: Katoliška Cerkev

Karneval prostega trga dunajskega Hayekovega inštituta
2026-03-10 14:00 - 17:45
Prosimo, da si rezervirate popoldne 10. marca 2026 za udeležbo na Karnevalu prostega trga dunajskega Hayekovega inštituta. Predstavila in razpravljala bo skupina uveljavljenih ekonomistov in govorcev iz več držav. Z veseljem bomo za vas gostili seznam odličnih govorcev Daniel Mitchell, Darwin Friend, Saša Randjelović, Janez Šušteršič, Žiga Turk, Matej Avbelj, Matej Kovač.
Dva glavna panela sta razpravljala o vprašanjih obdavčitve, globalizacije in reform v Sloveniji.
Program se začne v torek, 10. marca, ob 14.00 in konča ob 17.45. Dogodek prvič organizirata dva partnerja: Fakulteta za pravo in ekonomijo in Nova univerza.
Prvi panel bo potekal na Fakulteti za pravo in ekonomijo (Krekov trg 1, Ljubljana) s pričetkom ob 14:00.
Drugi panel bo potekal na Novi univerzi (Mestni trg 23, Ljubljana) s pričetkom ob 16:00.
Odmor za kavo bo potekal na Novi univerzi med 15:45 in 16:15.
Vljudno vabljeni na FMRS 2026. Gosti obetajo izvrstne razprave na nekatera najbolj pereča vprašanja tik pred parlamentarnimi volitvami v Sloveniji.
Zadnji opomnik vam bomo poslali EN DAN pred dogodkom.
Vaš organizacijski odbor FMRS Ljubljana 2026.

Vir: Katoliški inštitut

Večer +
2026-03-10 19:00 - 21:00
Bog v središču. Slavljenje. Molitev v tišini. Spoved. Življenjske zgodbe. Priložnost za vsakega, da se umiri, okrepi, prejme upanje, najde svoje mesto v svetu.
Večere pripravljata Katoliška mladina in Svetnikova skupnost slavilcev – Sveti.
KDAJ: 7. oktober 2025, ob 19.00
KRAJ: Antonov dom na Viču
ZA KOGA: večeri so odprti za vse starosti

Sezona 2025/26

11. november ob 19.00
9. december ob 19.00
13. januar ob 19.00
10. februar ob 19.00
10. marec ob 19.00
14. april ob 19.00
12. maj ob 19.00
2. junij ob 20.00

Vsi Večeri Plus+ bodo potekali v Antonovem domu na Viču.
Vir: Katoliška Cerkev

Javni rožni venec
2026-03-13 07:00 - 07:30
Vsak drugi petek v mesecu organiziramo javno molitev rožnega venca na Kongresnem trgu, pred stebrom Svete Trojice. Molili bomo za domovino, vero slovenske mladine, za Cerkev in za krepost čistosti.
ZA KOGA: odprto za vse, posebej za mlade može in fante
KDAJ: 13. marec 2026 ob 7.00 zjutraj
KRAJ: Kongresni trg
Vir: Katoliška mladina

Slovensko patristično popoldne: 'Govori, pridige, homilije'
2026-03-13 17:00 - 19:00
Teološka fakulteta Univerze v Ljubljani vabi na Slovensko patristično popoldne z naslovom Govori, pridige, homilije, ki bo v petek, 13. marca 2026, ob 17.00 v veliki dvorani Teološke fakultete UL (Poljanska cesta 4, Ljubljana).
S prispevki bodo sodelovali Klemen Jelinič Boeta (Palestinski apokrif), Jan Dominik Bogataj OFM (Duhovne homilije (Ps.-)Makarija v Filokaliji III), Matej Hriberšek (Janez Krizostom in njegove Homilije o Matejevem evangeliju: med pogansko in krščansko retoriko), Anja Božič (Humanist Peter Pavel Vergerij st. in njegovi Govori v čast sv. Hieronimu) ter Alen Širca, Gorazd Kocijančič in Vid Snoj (pogovor o latinskih in nemških pridigah Mojstra Eckharta).
Ob robu večera bo potekal patristični knjižni sejem, na katerem bo mogoče knjige različnih založb (KUD Logos, Celjska Mohorjeva družba, Slovenska matica) kupiti ali ta dan naročiti po znižanih cenah.
Dogodek pripravljata Inštitut za patristične študije Victorinianum (TEOF UL) in Slovenska sekcija AIEP/IAPS. Vabljeni.

Molitev in sveta maša za bolnike z rakom
2026-03-13 17:30 - 19:30
Vsak drugi petek v mesecu pri Mariji Pomagaj molimo za bolnike z rakom, njihove sorodnike, prijatelje in zdravniško osebje. Pričnemo ob 17.30, v postnem času bomo molili križev pot in potem ob 18. uri sveta maša.
Pri sveti maši in molitvi za bolnike z rakom smo se pri Mariji Pomagaj prvič zbrali ob Svetovnem dnevu boja proti raku, 4. februarja 2023.

Lepo vabljeni, da se nam pridružite, v petek, 13. marca 2026, ob 17.30 (križev pot) in 18. uri (sveta maša).
Vir: Marija.si

Srečanje Žejni Besede
2026-03-13 19:00 - 20:30
Dogodek osebe Katoliška mladina

Župnija Ljubljana Štepanja vas

Smo mladi odrasli v Cerkvi z željo po medsebojnem povezovanju in skupni rasti v veri za poglobitev odnosa z Bogom in z drugimi.
Na srečanjih bomo skupaj molili in slavili Boga ter skupaj z gosti in predavatelji odpirali aktualne teme s katerimi se soočajo mladi odrasli v današnjem svetu. Omogočiti želimo mladim odraslim prostor za nadaljnjo rast v Besedi in skozi odnose usmerjati njihovo pot k Bogu.
Naša srečanja bodo potekala vsak drugi petek v mesecu.

Vir: FB profil Katoliške mladine

Animastarti – srečanja oratorijskih animatorjev
2026-03-14
Kot vsako leto vse oratorijske animatorje vabimo na »animastarte«. Srečanja bodo potekala v vseh slovenskih škofi jah in jih bodo sestavljali predstavitev letošnje oratorijske teme, izobraževalne delavnice, sveta maša, kateheza ter trenutki za druženje in igro. Po izkušnjah udeležencev so animastarti lepa spodbuda in motivacija za animatorske skupine, da se med seboj povežejo in začnejo s pripravami na oratorij. Lepo ste povabljeni tudi duhovni asistenti.
Animastart za našo nadškofijo:
– 14. marca v Ljubljani.

Pritrkovalska okrogla miza 2026
2026-03-15 15:00 - 17:00
Letošnja Pritrkovalska okrogla miza bo potekala v nedeljo, 15. marca, ob 15.00, v prostorih Zavoda sv. Stanislava (Štula 23, Ljubljana – Šentvid).
Pričnemo ob 15.00 z molitvijo križevega pota v zavodski cerkvi in nato ob 15.30 nadaljujemo s srečanjem.
Po uradnem zaključku sledi še družabni del. Vljudno vabljeni!
Vir: Katoliška Cerkev

Večernice v čast sv. Jožefu
2026-03-18 20:00 - 20:30
Na predvečer praznika svetega Jožefa, 18. marca 2026, ob 20. uri vljudno vabljeni v cerkev sv. Jožefa v Ljubljani k slovesnim latinskim večernicam na čast sv. Jožefu, ki jih bo izvedel Koralni zbor Akademije za glasbo v Ljubljani pod vodstvom prof. Toneta Potočnika.

Sv. Jožef, slovesni praznik
2026-03-19
God in praznik sv. Jožefa, moža Device Marije in Jezusovega skrbnika obhajamo 19. marca.
Kolikor je zanesljivo znanega o sv. Jožefu, je zapisano v evangelijih po Mateju in Luku (prim. Mt 1,1–2,23; Lk 1,5–2,52). Genealogija obeh evangelijev ga uvršča med potomstvo kralja Davida (prim. Mt 1,16; Lk 1,27). Čeprav je bil kraljevskega rodu, Jožef ni bil bogat. Po vsej verjetnosti je bil reven, kar je razvidno iz daru samo »dveh grlic ali dveh golobov« (Lk 2,24) ob Jezusovem darovanju v templju (bogatejše družine so bile po judovski postavi dolžne darovati več, prim. 3 Mz 12,8). Jožefova družina je izvirala iz Betlehema v Judeji, vendar se je on preselil v Nazaret v Galileji, kjer je opravljal tesarsko obrt. Jožef se v evangelijih zadnjič omenja ob Jezusovem obisku templja v starosti približno 12 let (prim. Lk 2,41–52). Predvidevamo, da je Jožef umrl že pred začetkom Jezusovega javnega delovanja. Ostale zgodbe v zvezi z njegovo osebnostjo (npr. njegova domnevna visoka starost in ovdovelost v času poroke z Marijo), nimajo realne zgodovinske osnove in so bile ustvarjene z namenom zadovoljiti ljudsko radovednost o podrobnostih iz njegovega življenja.

Leto svetega Jožefa
Apostolsko pismo Patris corde svetega očeta Frančiška ob 150-letnici razglasitve sv. Jožefa za zavetnika vesoljne Cerkve
Pismo predsednikom škofovskih konferenc o novih vzklikih v litanijah svetega Jožefa

Evangeliji nam kljub skopim podatkom rišejo sorazmerno jasno podobo o Jožefovi osebnosti. Bil je zvest in potrpežljiv mož, pokoren Božji volji glede njegovega življenjskega načrta, ob čemer je sprejel tudi vse spremljajoče težave. Evangelist Matej ga imenuje »pravičen« (Mt 1,19), saj je dojel načrt, ki ga je imel Bog z Marijo, in se zavestno vključil vanj tako, da je sprejel, zaščitil in poskrbel za svojo družino.
Jožef je zavetnik umirajočih, saj je ob predpostavki, da je umrl pred začetkom Jezusovega javnega delovanja, umrl v družbi Jezusa in Marije, kar za kristjane predstavlja idealen način, kako zapustiti zemeljsko življenje. Jožef je zavetnik očetov, obrtnikov, delavcev in krščanskih družin.
Leta 1870 je papež Pij IX. (1846–1878) sv. Jožefa uradno razglasil za zavetnika vesoljne Cerkve, s čimer je izpostavil njegovo vlogo podpornika, zaščitnika in vodnika svete družine, ki se je razširila na celotno Cerkev. Ob tej priložnosti je 19. marec določil za njegov godovni dan. Papež Pij XII. (1939–1958) je dodal še praznik Jožefa delavca, ki ga praznujemo 1. maja in sovpada s civilnim praznikom dela.
Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je leta 1989 objavil apostolsko spodbudo z naslovom Odrešenikov varuh (1989), v kateri je razmišljal o življenju in pričevanju sv. Jožefa. Sv. Jožef je zavetnik novomeške škofije.
Kongregacija za bogoslužje in disciplino zakramentov je 19. junija 2013 razglasila odlok o omembi sv. Jožefa, ženina Device Marije, v II., III. in IV. evharistični molitvi.
Kongregacija za bogoslužje in disciplino zakramentov je 1. maja 2021, na praznik sv. Jožefa delavca, poslala predsednikom škofovskih konferenc pismo o novih vzklikih v litanijah svetega Jožefa. To so naslednji: »Custos Redemptoris« (prim. sv. Janez Pavel II., apostolska spodbuda Redemptoris custos); »Serve Christi« (prim. sv. Pavel VI., homilija 19. 3. 1966, navedeno v Redempotoris custos št. 8 in Patris corde, št. 1); »Minister salutis« (sv. Janez Krizostom, navedeno v Redemptoris custos, št. 8); »Fulcimen in difficultatibus« (prim. Frančišek, Apostolsko pismo Patris corde, uvod); »Patrone exsulum, afflictorum, pauperum« (Patris corde, št. 5).
Vir: Katoliška Cerkev

Teden družine 2026: Vzgajati z Jezusovim srcem
2026-03-19 - 2026-03-25
V Tednu družine 2026 želimo staršem ponuditi povabilo, da v Jezusovi drži do ljudi prepoznajo temeljna načela za vzgojo svojih otrok. On je nagovarjal in vodil ljudi tako z besedami kot zgledom. Ne gre za neko tehniko, ampak je to predvsem stvar srca. Jezus je bil v svojem odnosu do ljudi globoko starševski: sprejema, posluša, razume, odpušča, postavlja meje, spodbuja k rasti in vodi z zgledom. Zato je Teden družine 2026 priložnost v prvi vrsti za starše, da se ozrejo na Jezusa in mu dovolijo, da oblikuje njihova srca po svojem srcu, da bi znali voditi svoje otroke po njegovem zgledu.
Med 19. in 25. marcem 2026 bomo vsak dan posvetili pozornost eni Jezusovi drži in pogledali, kaj ta pomeni za starše in njihov odnos do otroka. Gradivo za Teden družine bo objavljeno na portalih katoliska-cerkev.si in pridi.com.
Mag. Luka Mavrič,
tajnik UD SŠK

21. Radijski misijon: Gospod mi je dal vse
2026-03-22 - 2026-03-28
Od nedelje, 22. marca, do sobote, 28. marca, se bo na Radiu Ognjišče odvil tradicionalni Radijski misijon, ki ga letos pripravljamo v sodelovanju s člani frančiškovskih redov. Pod skupnim geslom »Gospod mi je dal vse« bomo vabili na pot duhovnosti, ki jo je sv. Frančišek Asiški opisal v svoji Oporoki, in vsak dan odprli novo poglavje.
Vsak misijonski dan bo namreč prinesel svoj poudarek in se bo navezoval na ključne trenutke Frančiškovega življenja. Sledili bomo njegovemu zgledu – od spreobrnjenja, življenja po evangeliju, sprejemanja bratov, razodevanja pozdrava »Gospod naj ti da mir«, pa vse do zgleda življenjskega darovanja.
Frančiškovska duhovnost v središču
Letošnji misijon je nekaj posebnega, saj bomo vsako od sedmih tem odprli z glavnim misijonskim nagovorom ob 17.00 in potem o njej razmišljali vse do naslednjega misijonskega nagovora. Smiselno bosta torej sledila jutranja misijonska Svetovalnica ob 8.00 in kratki misijonski nagovor ob 10.30. Misijon bo odmeval tudi ob sv. mašah, ki jih bomo zvečer ob 19.00 prenašali iz frančiškovskih župnij, vsak večer pa bo v času misijona zaznamovala tudi molitev.
Ob glavnem naslovu bomo skozi teden dodali naslednja razmišljanja:
1. Nedelja, 22. marca: »Gospod mi je dal SPREOBRNJENJE« – Gospod nas vabi, da zapustimo “svet greha” in vstopimo v sladkost usmiljenja.

Ob 17h osrednji nagovor, s. Tina Dajčer

2. Ponedeljek, 23. marca: »Gospod mi je dal VERO« – Poglobitev vere v Cerkev in duhovnike, ki nam delijo najsvetejši zakrament.

Ob 8h; Svetovalnica, s. Ema Alič, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, s. Metka Vrabič, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, br. Andraž Arko.

3. Torek, 24. marca: »Gospod mi je dal EVANGELIJ« – Razodetje, da moramo živeti po vzoru evangelija.

Ob 8h; Svetovalnica, br. Jan Dominik Bogataj, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, p. Marko Novak, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, s. Hermina Nemšak.

4. Sreda, 25. marca: »Gospod mi je dal BRATE« – Hvaležnost za bližnje, ki nam jih Gospod pošilja na pot.

Ob 8h; Svetovalnica, br. Matej Nastran, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, Jana Podjavoršek, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, p. Danilo Holc.

5. Četrtek, 26. marca: »Gospod mi je dal MIR« – Razmišljanje o poštenem delu kot načinu služenja skupnosti in o sprejemanju in širjenju pozdrava: “Gospod naj ti da mir …”

Ob 8h; Svetovalnica, p. Toni Brinjovc, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, p. Toni Brinjovc, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, br. Štefan Kožuh.

6. Petek, 27. marca: »Gospod mi je dal VEČNO ŽIVLJENJE« – Zrenje proti nebesom, kjer nas čaka blagoslov najvišjega Očeta.

Ob 8h; Svetovalnica, br. Miha Sekolovnik, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, br. Luka Modic, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, s. Romana Kocjančič.

7. Sobota, 28. marca: »GOSPODU DAM« – Misijon se bo zaključil s spodbudo: »Gospod mi je dal vse. Zdaj smo na vrsti mi!«

Ob 8h; Svetovalnica, s. Grażyna Mech, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, s. Mojca Korošec, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, nadškof, p. Martin Kmetec.

Tudi letos bodo misijonske vsebine prihajale k vam po več poteh. Najlažje boste spodbudam in nagovorom sledili v našem živem oddajanju, tudi letos pa vam bodo vse misijonske vsebine na voljo v našem spletnem avdio arhivu, tudi v obliki podkasta. Glavni dnevni misijonski nagovori bodo vsak dan objavljeni na našem YouTube kanalu, na spletni strani pa vas bo vsak dan čakal kratek povzetek povedanega s povezavami na vse misijonske avdio in video vsebine. Vabimo vas, da se naročite na prejemanje podkasta oziroma spremljanje našega YouTube kanala.
Vir: Radio Ognjišče

Gospodovo oznanjenje, slovesni praznik
2026-03-25
Na praznik Gospodovega oznanjenja, ki ga v Katoliški Cerkvi obhajamo 25. marca, praznujemo obisk nadangela Gabrijela pri Devici Mariji v Nazaretu.
Mesto Nazaret je po vsem svetu že dva tisoč let znano po dogodku, o katerem poroča evangelist Luka in ki se ga spominjamo trikrat na dan zjutraj, opoldne in zvečer, ko se oglasijo zvonovi in molimo: »Angel Gospodov je oznanil Mariji …« Skrivnost Gospodovega oznanjenja in učlovečenja se je dogodila v skromnem prostoru, ki je danes pod novo nazareško baziliko Oznanjenja. Tu je preprosta nazareška deklica Mirjam-Marija pristala na povabilo božjega poslanca nadangela Gabrijela, da postane mati učlovečenega božjega Sina. Tu je izrekla za zgodovino človeštva najpomembnejši ‘da’ in s tem se je začel uresničevati božji načrt odrešenja.
Marija je s tem načrtom odrešenja tako tesno povezana, da je vsak Gospodov praznik tudi Marijin. Posebej velja to za današnji praznik. Stari cerkveni koledarji ga imenujejo »oznanjenje učlovečenja preblaženi Devici Mariji«, drugod najdemo ime ‘začetek odrešenja’ ali ‘spočetje Kristusa’. Prvotno je bil 25. marec Gospodov praznik, že v 7. stoletju so v Španiji iz njega napravili praznik Marijinega deviškega božjega materinstva, najbrž spričo tega, ker je bila na koncilu v Efezu leta 431 slovesno razglašena verska resnica o Marijinem božjem materinstvu. Pokoncilska preureditev cerkvenega koledarja je spet poudarila, da je to Gospodov praznik.
Bog v svojem delovanju vedno spoštuje to, kar je ustvaril; še posebej velja to za svobodo, ki jo je dal človeku. Zato Bog Marijo po angelu vpraša za sodelovanje. Bog jemlje Marijo kot svobodno in odgovorno osebo, zato ji ponudi sodelovanje pri njegovem načrtu. Marija posluša, razmišlja, zahteva dodatno pojasnilo in na koncu pristane. Kot takšna postane prototip, živa podoba človekove vloge v zgodovini odrešenja. V njej je vidna teološka antropologija, ki je lastna celotnemu Svetemu pismu: človek pod vplivom milosti svobodno odgovori na klic s poslušnostjo v veri (M. Turnšek, Marija v skrivnosti Kristusa in Cerkve, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina, 2003, 470).
Božje delo v Mariji se je pričelo pred njenim materinstvom, kajti angel jo pozdravi kecharitomene (prim. Lk 1,28), kar pomeni »tista, ki si bila in ostaneš napolnjena z Božjo prisotnostjo (milostjo)«. Pozitivna naklonjenost je trajna Božja značilnost v njegovem delovanju do ljudi. Njegov dobrotljivi pogled se po zgodovini odpadov njegovega ljudstva obrne k Mariji, ki je sinteza starega Sinaja–Jeruzalema (M. Turnšek, Marija v skrivnosti Kristusa in Cerkve, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina, 2003, 475).
Zakaj je ta praznik nastavljen ravno na 25. marec? Razdalja devetih mesecev od Jezusovega spočetja do njegovega rojstva, ki se ga z lepim praznikom spominjamo 25. decembra, je gotovo hotena. Toda vprašanje je, kateri datum je izhodišče za drugega. Sodobni raziskovalci menijo, da je izhodišče bilo oznanjenje in ne božič. 25. marec, ki je pomladansko enakonočje, je v starih časih veljal za dan stvarjenja sveta in ravno zato tudi za dan Jezusovega spočetja, s katerim je bil položen temelj za novo stvarjenje. Postni čas pa je bil malo primeren za slovesnosti in po nekaterih pokrajinah so jih prepovedali. V Španiji so sredi 7. stoletja obhajali praznik Marijinega oznanjenja 18. decembra, osem dni pred Gospodovim rojstvom, drugod pa je ostal 25. marca.
V ljudski pobožnosti se je ta praznik hitro uveljavil, predvsem z vsakdanjo trikratno molitvijo angelovega češčenja. Nekdaj je skoro vsak katoliški kristjan ob zvonjenju trikrat na dan dejansko za trenutek odložil svoje delo in zmolil tri zdravamarije s pristavkom, ki kratko označuje vsebino skrivnosti, ko se je druga božja oseba naselila v Marijinem deviškem telesu in s tem v naročju človeške zgodovine. Krščanska umetnost je rada upodabljala prizor angelovega oznanjenja Mariji.
Po Marijinem materinstvu je posvečeno materinstvo vseh mater sveta, zato na današnji praznik obhajamo krščanski materinski dan. O vzvišenem poklicu matere govori tudi poslanica, ki so jo škofje naslovili na žene ob koncu drugega vatikanskega koncila: »Žene, vaša poklicanost je, da varujete domače ognjišče, da ljubite vire življenja, da imate srce za novi rod! Priče ste skrivnosti začetkov življenja. Roteče vas prosimo, da predvsem skrbite, da se ohrani človeški rod.«
Na ta praznik obhajajo god številne žene in dekleta, ki so jim pri krstu dali ime po Mariji. Oblike tega imena so neštete (Vir: Revija Ognjišče).
Vir: Katoliška Cerkev

Ribniški pasijon
2026-03-28 20:00 - 22:00, 2026-04-06 20:00 - 22:00
Lepo vabljeni na uprizoritev Ribniškega pasijona, ki bo v gradu v Ribnici (na Dolenjskem) na cvetno soboto, 28. marca, in na velikonočni ponedeljek, 6. aprila, obakrat ob 20. uri. V dramsko-glasbenem dogodku sodeluje 200 prostovoljcev, vse informacije pa najdete na spletni strani ribniskipasijon.si.

Veliki četrtek
2026-04-02
Veliki četrtek je dan evharistije in postavitve duhovniške službe. Na ta dan praznujemo obhajanje Jezusove zadnje večerje z apostoli,[3] ki je ustanovitev zakramenta evharistije in tudi zapovedi ljubezni ter služenja drug drugemu.

Praznovanje Jezusove zadnje večerje z učenci
Na veliki četrtek zvečer praznujemo postavitev dveh zakramentov: evharistije in mašniškega posvečenja. Jezus je pri zadnji večerji, ko je s svojimi učenci obhajal velikonočno (pashalno) večerjo, blagoslovil kruh in vino ter ju dal jesti in piti učencem. Katoličani in drugi kristjani, verujemo, da je Jezus kruh spremenil v svoje telo in vino v svojo kri. Omejeni prvini pomenita Jezusovo realno navzočnost med nami in ju častimo z vsem spoštovanjem.[4] Veliki četrtek zato velja za ustanovitveni dan evharistije, ko je Jezus daroval prvo evharistično daritev ali mašo.[5] Evharistija je zakrament Božje ljubezni do ljudi in zakrament edinosti Cerkve, z njo pa se uresničuje tudi edinost Božjega ljudstva. Pri evharistiji se spominjamo smrti in vstajenja Kristusa. Kristus je na veliki četrtek postavil zapoved medsebojne ljubezni, kar je simbolično udejanjil z umivanjem nog učencem (prim. Jn 13,1–20).

Na veliki četrtek se v Cerkvi zahvaljujemo za zakrament mašniškega posvečenja.
Kruh in vino
Pri vsaki maši obhajamo Jezusovo zadnjo večerjo z učenci, pri kateri je Jezus kruh posvetil v svoje telo in vino v svojo kri ter učencem naročil, naj tudi sami obnavljajo dejanje posvetitve v njegov spomin. Dejanje posvetitve ali lomljenja kruha je postalo razpoznavno znamenje po Jezusovem vstajenju, po čemer sta ga učenca na poti v Emavs tudi prepoznala (prim. Lk 24,13–35).
Simbola kruha in vina sta nerazdružljiva. Hrana in pijača sta človeški potrebi, zato kruh predstavlja osnovno hrano, ki je nujna za preživetje. Jezus je kruh in vino zaradi njune sporočilnosti pri zadnji večerji izbral za znamenji njegovega telesa in krvi.
Kruh in vino poleg posebnega pomena v okviru posvetitve pri maši simbolizirata tudi cerkveno skupnost in njeno edinost. Kruh je pripravljen iz moke, ki se pridobiva iz številnih zmletih žitnih zrn, vino pa iz mnogih grozdnih jagod. Prve krščanske skupnosti so v teh prvinah videle znamenje edinosti Cerkve, saj je tudi Cerkev sestavljena iz številnih posameznikov, ki sobivajo v istem duhu.
Kakšen kruh so uporabljali prvi kristjani pri evharistiji? Najprej običajen kruh, ki so ga spekli doma v obliki nizke plošče, ki je imela na sredini vrezan križ. Po 9. stoletju je bil predpisan opresen oz. nekvašen kruh. Tak kruh so Judje uporabljali pri obredni velikonočni večerji, uporabljal pa ga je tudi Jezus pri zadnji večerji. Nekvašen kruh je bil prav tako okrogle oblike in so ga imenovali hostija, kar v latinščini pomeni žrtev. Hostije pri maši uporabljamo še danes.
Poimenovanje evharistije – maše
Za poimenovanje in označevanje zakramenta evharistije, ki ga je Jezus postavil pri zadnji večerji, so prvi kristjani uporabljali izraz lomljenje kruha, prav po značilnem dejanju, ko so pri evharistiji lomili kruh. Pozneje se je uveljavil izraz evharistija, ki v grškem jeziku pomeni (za)hvala, glagol eucharistein pa pomeni zahvaljevati se. Nekateri tudi danes upravičeno govorijo o zahvalni daritvi. Šele v poznejši dobi se je uveljavil izraz maša. Izhaja iz latinske besede mittere (poslati, odposlati), saj so verniki pri maši poslani, da jo uresničujejo v svojem življenju. V starokrščanskih časih so v Rimu po evharistični molitvi razlomili posvečeni kruh in ga po diakonih poslali drugim cerkvam v mestu. Tam so jih dali v kelih, da bi tako pokazali, kako so ena sama Cerkev, ker obhajajo eno evharistijo. Posvečeni kruh so poslali tudi bolnikom, ki se niso mogli udeležiti evharistije, in mučencem, ki so bili zaprti v ječah.
Evharistija je ponavzočitev daritvene Jezusove smrti na križu, saj se v zakramentalnih znamenjih kruha in vina ta daritev ponovi. To je tudi daritev Cerkve, ki ji je Kristus pri zadnji večerji zaupal »spomin svoje smrti in svojega vstajenja: zakrament dobrotljivosti, znamenje edinosti, vez ljubezni, velikonočno gostijo, v kateri se prejema Kristus, duša napolnjuje z milostjo in nam daje poroštvo prihodnje slave« (Konstitucija o svetem bogoslužju 47).
Pomen evharistije in povezava s križem
Ko Cerkev obhaja evharistijo, postavlja na oltar znamenji Kristusove daritve, kruh in vino, njegovo telo in njegovo kri pred Očeta, se spominja odrešenjskega dela Kristusa in se zahvaljuje za vse, kar je le-ta storil za nas. Sv. Leon Veliki piše: »Maša je nova prisotnost, nov vidik iste daritve; je nova za Cerkev, ki obhaja, ne pa glede na Kristusa« (Serm. 59). (M. Turnšek, Zakramenti Cerkve, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina, 2003, 262).

Kristusov križ ima različne vidike: spravna smrt, zmaga nad grehom in minljivostjo, zmaga nad nesvobodo, sprava, mir z Bogom in po tem mir z ljudmi. V evharistiji so vsi ti vidiki povezani in v njej Cerkev postane deležna Kristusove daritve. Dokler je Cerkev na poti, mora svojo vero – predanost Bogu po Kristusu – uresničiti v znamenjih. Evharistija je uresničenje tiste predanosti, ki jo je Kristus izvršil na križu kot predstavnik vsega človeštva. Zato spada evharistija v čas romanja Cerkve proti zadnjemu cilju. V slavju evharistije se Cerkev pridruži Kristusovi predanosti in prehajanju (pasha) k Očetu in je tako udeležena pri Kristusovi daritvi, v katero se vključi, da je to daritev Glave in udov. Svojo ljubezen do Očeta in do Cerkve, katere simbol je prelita kri, je Jezus zakramentalno približal svoji Cerkvi, da bi se mogla tudi ona v ljubezni presegati v Bogu. V evharistiji se aktualizira daritev na križu na zakramentalni način. (M. Turnšek, Zakramenti Cerkve, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina, 2003, 277).

[3] Zapisi o pashalni večerji z učenci in postavitvi Gospodove večerje: Mt 26,17–30; Mr 14,12–26; Lk 22,7–23 in Jn13,21–30.
[4] Evharistija je primarni zakrament predvsem zato, ker je pri drugih zakramentih prisotno deleženje pri neki Kristusovi kreposti, pri evharistiji pa je vsebovan Kristus sam na substancialen način, učlovečena Beseda, glavni avtor zakramentov.
[5] Zadnja večerja – postavitev evharistije – je opisana v treh sinoptičnih evangelijih (Matej, Marko in Luka). Tu navajamo zapis po Markovem evangeliju: »Medtem ko so jedli, je vzel kruh, blagoslovil, ga razlomil, jim ga dal in rekel: »Vzemite, to je moje telo.« Nato je vzel kelih, se zahvalil, jim ga dal in vsi so pili iz njega. In rekel jim je: »To je moja kri zaveze, ki se preliva za mnoge« (Mr 14,22–24). Drugi evangelisti imajo opis postavitve evharistije na teh mestih: Mt 26,26–30; Lk22,15–20. Postavitev evharistije opiše tudi sveti Pavel v pismu Korinčanom: 1 Kor 11,23–25.
[6] Monštranca je umetniško izdelana posoda s podstavkom in stekleno odprtino, v katero je postavljena hostija z namenom javnega češčenja.
Vir: Katoliška Cerkev

Krizmena maša
2026-04-02 09:00 - 11:00
Na veliki četrtek, 2. aprila, ste vsi duhovniki, redovniki, redovnice in bogoslovci prisrčno vabljeni, da se ob 9.00 v ljubljanski stolnici v čim večjem številu udeležite krizmene maše. K tej sveti maši povabite tudi vernike, še posebej iz ljubljanskih in okoliških župnij.

Nabirka za Sveto deželo na veliki petek 2026
2026-04-03
Na veliki petek, 3. aprila 2026, bo po vsej Cerkvi potekala tradicionalna nabirka za Sveto deželo (Collecta pro Terra Sancta), ki je namenjena zbiranju sredstev za podporo kristjanov na Bližnjem vzhodu.
Sredstva bodo tako kot vsako leto doslej namenjena ohranjanju prisotnosti kristjanov v deželi, kjer je Jezus Kristus prvič oznanil svoj nauk, trpel, umrl na križu in vstal od mrtvih. Z zbranimi darovi se poleg vzdrževanja edinstvene kulturne dediščine finančno podpirajo tudi socialni, izobraževalni in romarski programi, pomaga se mladim družinam ter drugim ogroženim skupinam ljudi. Starodavno nabirko za kristjane v Jeruzalemu je spodbujal že apostol Pavel, papeži so vseskozi skrbeli za vez med krščanstvom in Sveto deželo, zadnji dokument v ta namen pa je podpisal sv. papež Pavel VI. leta 1974.
Slovenski škofje se najlepše zahvaljujejo vsem vernikom in duhovnikom, ki so leta 2025 za Sveto deželo darovali 126.281,16 EUR.
Več na: http://www.custodia.org.
Pismo kustosa Svete dežele za postni čas 2026
Dragi brat, draga sestra, ki ljubiš Sveto deželo,
vsako leto, ko se približuje Veliki teden, se naš pogled in naše srce vračata v deželo, kjer je Božji Sin postal človek in ljubil »do konca« (Jn 13,1), ter dal svoje življenje »za svoje prijatelje« (Jn 15,13). Tu se je v zgodovini oblikovalo velikonočno skrivnost, in iz tega dogodka smrti in vstajenja se je rodila Cerkev, ki jo podpira Sveti Duh in jo usposablja, da preživi preganjanja, krize in stiske.
Iz tega velikonočnega izvira Kustodija Svete dežele še naprej črpa smisel in upanje za svoje delovanje, tudi v težkih časih, kot so ti, ki jih živimo.
Zadnja leta so bila za krščanske skupnosti na Bližnjem vzhodu še posebej težka. Vojna je prinesla smrt, uničenje in strah, ne le v Gazi, ampak tudi na Zahodnem bregu, v Izraelu, Libanonu in Siriji. K trpljenju, ki ga je povzročil konflikt, se je pridružila še dolga odsotnost romarjev, ki je poslabšala že tako globoko gospodarsko in zaposlitveno krizo. Mnoge krščanske družine, ki so se preživljale s Svetimi mesti in dejavnostmi, povezanimi s romanji, so danes v velikih težavah.
Pravkar smo zaključili Jubilejno leto upanja, vendar se zdi, da je upanje samo po sebi ranjeno: v Betlehemu, Jeruzalemu, na severu Izraela, pa tudi v krščanskih skupnostih v Libanonu in Siriji. Pomanjkanje varnosti in dela vedno bolj otežuje preživljanje družin in še bolj predstavljanje prihodnosti za mlade in nove generacije.
V tem kontekstu še posebej odmevajo besede Svetega očeta, ki je na avdienci 27. avgusta 2025 pozval vso Cerkev k nujnosti molitve in posta za mir: »Pretekli petek smo z molitvijo in postom spremljali naše brate in sestre, ki trpijo zaradi vojn… Danes ponovno pozivam k takojšnjemu koncu konflikta v Sveti deželi, ki je povzročil toliko strahu, uničenja in smrti« (papež Leon XIV.).
V luči tega poziva ima veliki petek še globlji pomen. Post in papeška zbirk za Sveto deželo postaneta konkretna gesta cerkvene skupnosti in solidarnosti z matično Cerkvijo v Jeruzalemu. S to zbirko je mogoče podpreti šole, župnije, dobrodelna dela, socialne projekte in nujne ukrepe, s čimer se ohranja krščanska prisotnost na krajih, kjer se je krščanstvo rodilo.
Danes je bolj kot kdaj koli prej nujno obnoviti ne le zgradbe in infrastrukturo, ampak tudi odnose, zaupanje in upanje. Ta pot nujno vodi prek izobraževanja: prek šol, mladih, družin, krajev, kjer lahko vzklije kultura srečevanja, dialoga in miru. Podpirati izobraževanje pomeni vlagati v prihodnost Svete dežele in vlogo krščanskih skupnosti kot vzpodbude za spravo v družbi, ki jo zaznamujejo razdeljenost in globoke rane.
Na veliki petek, ko gledamo Križanega, vas prosimo, da ne pozabite na Sveto deželo, da v molitvi in konkretni dobrodelnosti pomnite tiste, ki še naprej živijo in pričajo evangelij v krajih odrešitve. Vaša bližina je dragocen znak upanja in bratstva: pomagajte nam dajati upanje in sejati mir!
Zahvaljujoč se vam za vašo pozornost in vašo radodarnost, vam zagotavljamo, da vas bomo vključili v molitve iz svetih krajev, in vam želimo, da bi vsi doživeli Gospodovo veliko noč kot vir novega življenja.
Z bratskim pozdravom in blagoslovom.
V Republiki Sloveniji opravlja skrb za Sveto deželo: KOMISARIAT ZA SVETO DEŽELO, Tržaška 85, 1000 Ljubljana.
Darove lahko nakažete na naslov: »Sveta dežela 26«, TRR: [REDACTED]
Bratski pozdrav in blagoslov.
Fra Francesco Ielpo OFM
Kustos Svete dežele
Vir: Katoliška Cerkev

Veliki petek
2026-04-03
Veliki petek je dan Jezusovega trpljenja in smrti na križu.
Simbolika velikega petka predstavlja namero in razpoloženje, da se v odpovedi odpremo in postanemo bolj razpoložljivi za Božjo milost in spreobrnjenje srca.
Veliki petek je edini dan v cerkvenem letu, ko ni svete maše. Pri bogoslužju ob 15. uri, ko obhajamo spomin na Jezusovo smrt na križu, molimo križev pot.[1] Obredi velikega petka, so najstarejša in najbolj častitljiva dediščina starokrščanskega bogoslužja in pobožnosti.
Opravilo velikega petka ima tri dele. Sveto opravilo se začne v tišini s počastitvijo razgrnjenega oltarja, ki predstavlja Kristusa, oropanega človeškega dostojanstva, ki so mu vzeli vse in ki je na križu občutil zapuščenost. Ko glavni mašnik pred oltarjem na tla leže na obraz verniki pokleknejo in nekaj trenutkov tiho molijo. Zatem prisluhnejo Božji besedi.
Po berilih se posluša poročilo evangelista Janeza o Jezusovem trpljenju in smrti, ki je uničila človekovo smrt in odprla pot v poveličano življenje pri Očetu. Po križu so odprta vrata v nebo.
V prvem je opravilo Božje besede, med katerim beremo pasijon ali poročilo o Jezusovem trpljenju iz Janezovega evangelija[2] ter med drugim prosimo za sodobno družbo in njene voditelje, za drugače verujoče in neverujoče, za cerkvene potrebe kot tudi za odnose z judovsko skupnostjo. V drugem delu častimo križ v znamenje hvaležnosti in spoštovanja, v tretjem pa je obhajilni obred. Duhovnik že posvečene svete hostije, ki jih je prinesel iz ječe, kamor jih je odnesel na veliki četrtek, po koncu obreda odnese na novo mesto, tokrat v t. i. Božji grob.
Čeprav ima veliki petek noto žalovanja, ne smemo spregledati, da imata svoj smisel tudi veselje in upanje. Tudi na ta dan, tako kot na cvetno nedeljo, naj bi prevladovala misel na Kristusovo zmago. Na to nakazuje tudi rdeča mučeniška barva, ki jo uporabljamo pri bogoslužju in spominja na zmago, zaradi katere ima mučeništvo svoj pomen.
V Katoliški cerkvi na veliki petek velja strogi post.

[1] Ljudsko pobožnost križevega pota, ki je razdeljena na štirinajst postaj, molimo in premišljujemo posebej v postnem času. Po večini katoliških cerkva ali kapel so upodobitve postaj križevega pota sestavni del bogoslužnega prostora. Postaje križevega pota so prešle v notranji bogoslužni prostor iz prvotnih postavitev v naravnem okolju, kjer so (in še vedno) stale kot kapelice križevega pota. Molimo ga ob petkih na dan Jezusove smrti na križu, pri nas pa je navada, da ga verniki v velikem številu molijo tudi ob nedeljah, zlasti na romarskih krajih ali v podružničnih cerkvah, kjer v premišljevanju našega odrešenja hodijo od postaje do postaje in nosijo križ.
[2] Pot od Oljske gore do Kalvarije, prim. Jn 18,1–19,42.
Vir: Katoliška Cerkev

Velika sobota
2026-04-04
Velika sobota je dan celodnevnega čaščenja Jezusa v Božjem grobu, kamor je bil prenesen na veliki petek. Blagoslov velikonočnih jedil ima posebno simboliko.[1]
Praznovanje velike sobote se začne z obredi velikonočne vigilije (bdenja), ki nas s slovesnim bogoslužjem uvede v skrivnost Kristusovega vstajenja. Pri tem imajo poseben pomen blagoslov ognja, hvalnica velikonočni sveči, ki predstavlja vstalega Kristusa, in krstno bogoslužje oz. obnovitev krstnih obljub. Pri maši beremo več svetopisemskih besedil kakor običajno, ki predstavljajo odrešenjsko zgodovino. Velikonočni vigiliji zaradi bogate simbolike in bogoslužnega dogajanja pravimo tudi mati vseh vigilij. Škofje in duhovniki odraslim katehumenom podeljujejo zakramente uvajanja v krščanstvo, ki so krst, obhajilo in birma.
Ogenj
Na veliko soboto zgodaj zjutraj duhovniki blagoslavljajo velikonočni ogenj in vodo, s katerima verniki pokadijo in pokropijo domove. Ogenj použiva, ogreva, žge, prečiščuje …, zato je že od nekdaj veljal za posebej dragocenega. V Svetem pismu nastopa na več mestih: npr. Bog se Mojzesu prikaže v gorečem grmu na gori Sinaj (prim. 2 Mz 3,2); Izraelce je na poti skozi puščavo spremljal ognjeni steber, ki je bil znamenje Božje navzočnosti (prim. 2 Mz 13,21–22) ter drugod, kjer ima vlogo prečiščevanja.
V Stari zavezi se ogenj uporablja kot simbol razodevanja Boga. Simbolizira namreč Božjo nepristopnost in svetost.
Za kristjane je z ognjem najbolj izrazito povezan binkoštni dogodek. Petdeset dni po veliki noči se spominjamo prihoda Svetega Duha med apostole. Sveti Duh se je v šumu, ki je nastal ob bližajočem se viharju, spustil nad apostole v obliki plamenu podobnega jezika (prim. Apd 2,1–3).
Pri bogoslužju se ogenj uporablja pri slovesnih mašah v kadilnici z žarečim ogljem, na katerega se nalaga kadilo. Ob veliki noči se ogenj tudi blagoslavlja, saj simbolizira Kristusa, ki je luč sveta. Marsikje je navada, da bogoslužni sodelavci po obredu blagoslova ognja in vode, ki ga duhovnik opravi na veliko soboto zgodaj zjutraj, ogenj raznesejo po domovih vernikov. Ogenj, ki ga blagoslovimo tudi na začetku velikonočne vigilije, je znamenje zmage luči nad temo, topline nad mrazom, življenja nad smrtjo. Tako hiša, ki sprejme blagoslovljeni ogenj, sprejme luč, ki je Jezus Kristus.
Voda
Simbolika vode odkriva njen pomen v vsakdanjem življenju. Kakor si človek umaže telo, si lahko umaže tudi dušo, zato jo moramo po potrebi tudi očistiti. Voda je v različnih kulturah znamenje notranjega očiščevanja. Potopitev v vodo Gangesa za hindujce, v Nil za Egipčane ali v Jordan za Jude je imela in ima še vedno velik pomen za odpuščanje grehov in notranje očiščenje.
V številnih kulturah, tudi pri Izraelcih, je poznano obredno očiščevalno umivanje pred vstopom v tempelj ali na začetku molitve. Umivanje rok pred molitvijo in jedjo nima samo higienske vloge, ampak nakazuje tudi na notranje očiščenje. Voda, ki telesu omogoča preživetje, izraža najgloblja hrepenenja človeškega bitja: srečo, svobodo, ljubezen, resnico.[11] Vode, ki poplavijo in povzročajo razdejanja, lahko prinašajo tudi smrt. Ta dvojnost pomaga razumeti zakrament krsta, pri katerem je voda bistvena prvina in v katerem najdemo dva vidika: smrt greha in prerojenje za prejemanje milosti v novem življenju.
Spomin na krst je najbolj izrazit pri velikonočnem bdenju (vigiliji) na veliko soboto. Mašnik blagoslovi krstno vodo in če so pri bogoslužju navzoči katehumeni, jih ob tej priložnosti krsti.
Izhajajoč iz simboličnega pomena vode pri krstu razumemo tudi uporabo blagoslovljene vode, ki nas spominja na prvi zakrament. Mašnik včasih na začetku maše (npr. v postnem času) občestvo pokropi z vodo, ki jo je prej blagoslovil, s čimer nas spomni, da smo bili krščeni in pri krstu tudi očiščeni grehov. Ta obred je nadomestil starodavno navado Cerkve, ko so si verniki v cerkvenem preddverju pred evharističnim slavjem umili roke. Ta navada se je v določeni meri ohranila do danes, saj verniki ob vstopu v cerkev pomočijo roko v kropilnik z blagoslovljeno vodo ter se z njo pokrižajo.
Vodo uporabljamo tudi pri maši. Po tem ko ministrant duhovniku prinese kruh in vino, si ta umije roke. Nekdaj je bil za to praktični razlog, saj si je duhovnik z darovi, ki so jih iz narave prinašali verniki, umazal roke. Ta obred je opisan že v bogoslužnih besedilih sv. Hipolita Rimskega sredi 2. st. po Kristusu. Umivanje rok ima tudi simbolni pomen obrednega očiščevanja. Željo in prošnjo, da bi se Bogu bližali skesani in očiščeni, izraža tudi molitev, ki jo duhovnik tiho moli med umivanjem rok: »Izmij, Gospod, mojo krivdo in očisti me mojih grehov.« Duhovnik zlije nekaj kapljic vode tudi v kelih z vinom. To dejanje predstavlja združenje med vernikom (simbol vode) in Kristusom (simbol vina), kar nakazuje tiha duhovnikova molitev: »Po skrivnosti te vode in vina naj bomo deležni Božje narave Kristusa, ki je postal deležen naše človeške narave.« Voda in vino nas spominjata na Kristusovo smrt, ko sta iz njegove strani pritekli »kri in voda«.

[1] Blagoslov poteka na veliko soboto, navadno pri samostojnem bogoslužnem opravilu (npr. v kapelah, pri križih, kapelicah …), ali med češčenjem pri Božjem grobu. Blagoslov jedil je obred ljudske pobožnosti, namenjen zavedanju Božje dobrote do človeka, da bi ta lažje začutil Božjo bližino in navzočnost v vsakdanjem življenju. Velikonočna jedila v družini ustvarjajo Božje okolje in so podoba velikonočne večerje, ki jo je Jezus obhajal s svojimi učenci, ter mašne daritve – velikonočne gostije, na katero smo vsi povabljeni. Jedi, ki jih verniki prinašajo k blagoslovu (mednje sodijo kruh, meso, pirhi in hren), imajo posebno simboliko.
Vir: Katoliška Cerkev

Velika noč Gospodovega vstajenja
2026-04-05
Velika noč je najpomembnejši krščanski praznik, ker ta dan praznujemo največji čudež in temelj naše vere, ki je vstajenje Jezusa Kristusa od mrtvih. Letos bomo veliko noč obhajali 31. marca.[1]
Skrivnost Kristusovega vstajenja je stvaren dogodek, ki je imel zgodovinsko ugotovljene pojavnosti, kakor priča Nova zaveza. (KKC 639) Marija Magdalena in svete žene, ki so prišle dokončno mazilit Jezusovo telo (Prim. Mr 16,1; Lk 24,1), ki je bilo pokopano v naglici zaradi nastopa sobote na veliki petek zvečer, so se prve srečale z Vstalim. Tako so bile žene prve znanilke Kristusovega vstajenja za same apostole. (KKC 641)
Na začetku je bilo velikonočno izkustvo izkustvo srečanja: razkropljenim in prestrašenim učencem velikega petka se prikaže Jezus kot živ (prim. Apd 1,3). Grob, kraj smrti, z vstajenjem postane kraj upanja; ni več prostor, okrog katerega bi se zbirali, ampak kraj, na katerem se vse šele začenja.[2] Jezus Kristus nas je s svojim trpljenjem in smrtjo odrešil, kar pomeni, da greh in smrt nimata zadnje in dokončne besede v našem življenju, ampak nam je Jezus odprl pot v večno življenje. Odrešenje odpira možnost za uresničitev posameznikove osebne svobode, s pomočjo katere lahko človek v polnosti živi prejete talente ter dokazuje, da je življenje z Bogom močnejše od smrti.
Jezus je v svojem zemeljskem življenju večkrat napovedal svojo smrt in vstajenje od mrtvih,[3] ki bo pomenila osvoboditev od brezupnega položaja človeka v končnem zemeljskem življenju. Jezusova obuditev od mrtvih opredeli zgodovino sveta kot poslednjo zgodovino, ki skriva v sebi pričakovanje novega stvarstva. Kristus vstane in zavzame dejaven odnos do svoje zgodovine in zgodovine tistih, za katere se je daroval v smrt. Velikonočni dogodek je zmagoslavje svobode, milosti in ljubezni.[4]
Kristjani verujemo v Jezusovo vstajenje zaradi pričevanj oseb, ki se jim je Jezus prikazal po vstajenju in jim z očitnimi znamenji dokazal svojo istovetnost.[5] Dva učenca na poti v Emavs sta ga prepoznala po lomljenju kruha (prim. Lk 24,13–35).
Skrivnost vstajenja lahko razumemo samo v moči vere, ki je presežni Božji dar. Čeprav k razumevanju verske resnice pripomorejo številni materialni dokazi, je vera v Kristusovo vstajenje sad vzgoje in osebne duhovne poti. Po starodavni slovenski navadi po župnijah potekajo vstajenjske procesije z Najsvetejšim v različnih oblikah v jutranjih urah.
Aleluja
Velika noč je praznik veselja in upanja. Veselje kristjani izražamo z vzklikom aleluja, ki izhaja iz hebrejskih besed hallelu in Yah, kar pomeni: slavite Jahveja, to je Boga. Alelujo pojemo pred evangelijem, ki je veselo oznanilo. Aleluja je star bogoslužni vzklik v čast in hvalo Jahveju, ki se pogosto nahaja na začetku in na koncu psalmov.
Veselje ob veliki noči je težko izraziti z eno samo besedo, zato se beseda aleluja večkrat ponavlja kot refren. Pred največjim Jezusovim čudežem, vstajenjem od mrtvih, človeške besede ne zadoščajo. Petje aleluje je podobno vriskanju planinca v gorah, ki se na tak način veseli čudovitega sončnega vzhoda. Občutij srca ne izpove z besedami, ampak jih izrazi z vriskanjem. Podobno se zgodi kristjanu: ob pogledu na Sonce – Jezusa Kristusa, ki je vzšlo nad temo velikega petka, ne najde pravih besed. Ostane mu samo jecljajoča, začudena, vesela aleluja.
Staro ime za veliko noč je pasha, ki pomeni prehod v Božje mesto, na čigar ulicah se poje aleluja (prim. Tob 13,18). Pride ura, ko bo tudi v temine našega življenja posijalo neminljivo sonce in bomo peli večno alelujo.
Velikonočni ponedeljek
Na velikonočni ponedeljek želimo kristjani utrditi našo vero v vstalega Jezusa tako, da veselo novico o vstajenju delimo s prijatelji in se skupaj z njimi veselimo. Kakor sta učenca na poti v mesto Emavs razpravljala o Kristusovem vstajenju in ga prepoznala po lomljenju kruha, tako smo kristjani povabljeni, da živimo veliko noč v vsakdanjem življenju s spominjanjem na zmago življenja. Tradicionalno so obiski in voščila na ta dan dobra priložnost za oseben stik in sporočilo upanja.

[1] O krščanskem praznovanju velike noči v prvih desetletjih ni zgodovinskih podatkov. Kristjani iz judovstva so veliko noč obhajali s svojimi rojaki, vendar z novo vsebino – kot spomin na Jezusovo odrešilno trpljenje in vstajenje. Nicejski koncil (325) je uzakonil, da veliko noč praznujemo na nedeljo po prvi pomladanski polni luni, to pa je lahko od 22. marca do 25. aprila.
[2] Prim. C. Sorč, Troedini Bog, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003, 124.
[3] Jezus prvič napove svojo smrt in vstajenje (prim. Mt 16,21–28; Mr 8,31–9,1 in Lk 9,22–27); Jezus drugič napove svojo smrt in vstajenje (prim. Mt 17,22–23; Mr 9,30–32 in Lk 9,43b–45); Jezus tretjič napove svojo smrt in vstajenje (prim. Mt 20,17–19; Mr 10,32–34 in Lk 18,31–34).
[4] Prim. C. Sorč, Troedini Bog, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003, 127.
[5] Prim. odlomke o Jezusovem vstajanju in prikazovanjih: Mt 28,1–20; Mr 16,1–18, Lk 24,1–49 in Jn 20,1–21,25.
Vir: Katoliška Cerkev
