Nadškofija Ljubljana

Postne duhovne vaje za srednješolce
2022-04-01 - 2022-04-03
Med 1. in 3. aprilom pripravljamo duhovne vaje za srednješolce, ki bodo potekale v Vrbju pri Žalcu. Bog je del naše preteklosti, sedanjosti in prihodnosti. Na postnih duhovnih vajah se bomo poglabljali v skrivnost neminljive Božje ljubezni in kako se nam Bog vsak dan znova razodeva, da bi spoznavali, kdo je On in kdo smo mi. Vabimo vas, da mlade iz župnije spodbudite k udeležbi in s tem h globlji pripravi na veliko noč. Več informacij je na voljo na spletni strani Katoliške mladine.
Matevž Mehle,
Katoliška mladina

Prvi petki za mlade na čast Srcu Jezusovemu
2022-04-01 06:30 - 17:00 (Europe/Ljubljana)
Katoliška mladina vse študente lepo vabi, da se v petek, 1. aprila 2022, ob 6.30 udeležijo jutranje svete maše, ki bo potekala v cerkvi Srca Jezusovega na Taboru v Ljubljani.
Katoliška mladina
1. Kako se je začela pobožnost prvega petka? Nekateri svetniki so sicer o Presvetem Jezusovem Srcu pisali že stoletja prej, leta 1673 pa je imela francoska redovnica sv. Marjeta Marija Alacoque videnje Jezusa, v katerem je Cerkev prosil, naj počasti njegovo Presveto Srce in se mu posveti. Jezus je vernike prav posebej prosil, naj »devet mesecev zapored na prve petke prejemajo sveto obhajilo«. Prošnja je bila povezana s posebno obljubo za vse, ki se bodo posvetili Presvetemu Jezusovem Srcu in spodbujali njegovo češčenje. Po smrti Marjete Marije se je pobožnost prvih petkov hitro razširila po vsej Cerkvi, njena priljubljenost pa se je močno povečala leta 1920, ko je papež Benedikt XV. Marjeto Marijo razglsil za svetnico.
2. Zakaj devet zaporednih mesecev? Številka devet je tradicionalno povezana z devetdnevnicami, korenine pa ima v devetih dneh, ki so jih apostoli pred binkoštmi preživeli v molitvi. Devetdnevnica zagotavlja dovolj časa za pripravo na praznik in notranjo obnovo.
3. Kaj naj bi počeli na prve petke? Udeležili naj bi se svete maše in prejeli sveto obhajilo z namenom, da počastimo Presveto Jezusovo Srce. Če niste v stanju milosti in ne morete prejeti obhajila, boste morali najprej opraviti sveto spoved.
4. Kakšne »obljube« so povezane s to pobožnostjo? Jezus je rekel sv. Marjeti Mariji: »Tistim, ki bodo zaporedoma devet prvih petkov prejeli sveto obhajilo, obljubljam milost končnega spreobrnjenja. Ne bodo umrli v moji nemilosti in brez svojih zakramentov. Moje Božje Srce jim bo v zadnjem trenutku varno pribežališče.« To pomeni, da če vernik devet zaporednih mesecev na prve petke pobožno prejema sveto obhajilo, mu bo Jezus zagotovil posebne milosti v uri njihove smrti in mu omogočil, da se bo pokesal svojih grehov ter prejel poslednje zakramente (če bo to potrebno). To je zadnja izmed dvanajstih obljub, povezanih s pobožnostjo Presvetega Jezusovega Srca: 1. Dal jim bom vse milosti, ki jih potrebujejo v svojem stanu. 2. Naklonil bom mir njihovim družinam. 3. Tolažil jih bom v trpljenju. 4. Varno zavetje jim bom v življenju, posebno ob smrtni uri. Tisti, ki mi bodo vdani in meni posvečeni, se ne bodo pogubili. 5. Dal jim bom obilen blagoslov pri vsem delovanju. 6. Grešniki bodo našli v mojem Srcu vir in neizmerno morje usmiljenja. 7. Mlačni bodo postali goreči. 8. Goreči bodo hitro dospeli do velike popolnosti, če se mi bodo popolnoma posvetili, me častili in ljubili. 9. Bogato bom blagoslovil kraje in skupnosti, kjer bodo imeli na častnem mestu podobo mojega presvetega Srca in ga ljubili in častili ter se mu izročali v posebno varstvo. Na ta način bom ponovno zedinil sprte družine in pomagal družinam v kakršnikoli stiski, če se bodo z zaupanjem obračale name. 10. Tistim, ki delajo za rešitev duš, bom dal, da bodo spreobrnili tudi najbolj trdovratne grešnike, če bodo prisrčno častili moje Srce in to čaščenje širili med ljudmi. 11. Imena tistih, ki bodo širili čaščenje, bodo neizbrisno zapisana v mojem Srcu. 12. Tistim, ki bodo zaporedoma devet prvih petkov prejeli sveto obhajilo, obljubljam milost končnega spreobrnjenja. Ne bodo umrli v moji nemilosti in brez svojih zakramentov. Moje Božje Srce jim bo v zadnjem trenutku varno pribežališče.
5. Ali so prvi petki »vstopnica za nebesa«? Seveda ni tako preprosto: ni dovolj, da gremo devet zaporednih prvih petkov k sveti maši, nato pa vse skupaj »izklopimo«, nikoli več ne zaidemo v cerkev in živimo v grehu! Pomen te pobožnosti je, da vernika približa Jezusovemu srcu. Če posameznik te obveznosti izpolnjuje z iskreno vero, je povsem naravno, da bo bliže Bogu in bolje pripravljen na smrt. Ko pa ta pobožnost postane praznoverna, ko ne čutimo potrebe, da bi živeli krepostno, vse Jezusove obljube ostanejo brez sadov. Jezus si želi, da počijemo v Njegovem Srcu, kot sv. Janez, in pobožnost prvih petkov je priložnost, da se z Njim srečamo večkrat, ne le ob nedeljah, ter da poglobimo svojo ljubezen do Njega. Spoznanje in zaupanje, da lahko počijemo v Njegovem Srcu in vanj položimo vse svoje skrbi, pa je bistvo prvih petkov.
Vir: Družina

Občni zbor Škofijske karitas Ljubljana 2022
2022-04-02 09:00 - 12:30
Občni zbor Škofijske karitas Ljubljana bo v soboto, 2. aprila 2022 v stolni cerkvi sv. Nikolaja in v veliki avli Teološke fakultete, Poljanska cesta 4, Ljubljani.
Program občnega zbora:

I. del Sveta maša
9.00 Somaševanje v stolnici, glavni mašnik ljubljanski nadškof msgr. Stanislav Zore
II. del Sprejem
10.00 Sprejem gostov in pogostitev pred dvorano na Teološki fakulteti
III. del Občni zbor
10.30 Pozdravi
10.40 Kulturni nastop – Klapa Lumin
11.00 Predavanje z naslovom:
Empatija, ključ do sočloveka in narave,
dr. Iva Nežič Glavica; Teološka fakulteta
11.45 Poročilo o delovanju Župnijskih in Škofijske karitas
12.30 Zaključek

Škofijska karitas Ljubljana
Jože Kern,
generalni tajnik

17. radijski misijon na Radiu Ognjišče - Hodimo skupaj
2022-04-03 - 2022-04-09
Radijski misijon bo od 3. do 9. aprila 2022. S svojimi razmišljanji v osrednjih dnevnih govorih (ob 17.00) bodo sodelovali: nadškof Alojzij Cvikl, s. Rebeka Kenda, škof Andrej Saje, br. Miran Špelič, Tomaž Kete, Slavko Rebec in škof Maksimilijan Matjaž. V kratkih govorih, svetovalnici in pogovorih bodo sodelovali še drugi duhovniki, redovniki, redovnice in laiki.
Vsak dan bosta misijonska govora ob 10.15 in 17.00. Ponovitev bo vsak večer med 22. in 24. uro. Posnetki bodo na voljo tudi v radijskem arhivu na spletni strani Radia Ognjišče. V času misijona bo od ponedeljka do sobote sveta maša ob 19.00. Vsak večer ob 20.00 bo pogovorni večer, v katerem bodo lahko sodelovali poslušalci. V času radijskega misijona je petek, 8. aprila, načrtovan kot SPOVEDNI DAN. Zato se na vse duhovnike obračamo s prošnjo po sodelovanju in organizaciji spovedovanja po dekanijah oz. župnijah. Prosimo, če je le mogoče, da se v vsaki dekaniji dogovorite za eno cerkev, kjer bo priložnost za spoved od jutra do večera (brez opoldanskega odmora). Prosimo, da na naslov glavni.urednik@ognjisce.si ali po telefonu, 01/512 11 26, sporočite do 1. aprila, kje bo priložnost za prejem svete spovedi od jutra do večera, da bomo lahko pravočasno objavili seznam na svoji spletni strani in v samem programu.
Msgr. Franci Trstenjak,
direktor Radia Ognjišče

Okrogla miza slovenskih pritrkovalcev
2022-04-03 15:00 - 17:00
V nedeljo, 3. aprila 2022, bo v prostorih Zavoda svetega Stanislava potekala okrogla miza slovenskih pritrkovalcev. Ob 15. uri bomo začeli srečanje z molitvijo litanij ter nadaljevali s predavanjem. Nato sledi predstavitev nove organizacije pritrkovalcev ter razpored škofijskih srečanj pritrkovalcev v letošnjem letu.
Srečanje bomo zaključili z druženjem.
Vabljeni, da obvestite pritrkovalce v domači župniji.
Slovenski pritrkovalci

Predstavitev biografske monografije Janeza Juhanta "Lambert Ehrlich – prerok slovenskega naroda"
2022-04-06 18:00
V sredo, 6. aprila 2022, ob 18. uri bo v Cankarjevem domu, Kosovelova dvorana, v Ljubljani predstavitev biografske monografije Janeza Juhanta Lambert Ehrlich – prerok slovenskega naroda.
Knjigo bodo predstavili prof. dr. Janez Juhant, doc. dr. Tamara Griesser Pečar, prof. dr. Stane Granda. V glasbenem okviru bodo nastopili Bernarda Fink Inzko, Marko Fink ter
Tomaž Plahutnik na citrah.
Prijave: zalozba@mohorjeva.at; tel.: 0043/463/56515-26

Katoliški duhovnik in profesor Lambert Ehrlich (rojen 18. 9. 1878 v Žabnicah v Kanalski dolini [Italija], umorjen 26. 5. 1942 v Ljubljani) po svojem pomenu, vlogi in dejavnosti prekaša večino slovenskih rojakov, čeprav je njegov lik, žal, še danes skoraj neznan. Govorimo o eni najbolj prepričljivih strateških državniških osebnosti med Slovenci.
Po osnovni šoli v Žabnicah je obiskoval gimnazijo v Celovcu in tam maturiral, zaključil študij teologije z doktoratom v Innsbrucku in se izpopolnjeval še v Rimu, Pa- rizu in Oxfordu. Leta 1902 je postal duhovnik krške škofije na avstrijskem Koroškem, deloval kot kaplan in tajnik škofa Kahna in od leta 1910 predaval filozofijo in osnovno teologijo v tamkajšnjem semenišču. Kot duša katoliškega duhovnega gibanja je usmer- jal večino dušnopastirskih, kulturnih in socialno-političnih pobud med Slovenci in celo nemško govorečimi Avstrijci na Koroškem.
Bil je član Milesove komisije za razmejitev Koroške, na pariški mirovni konferenci pa je bil izvedenec za Koroško in deloval kot usmerjevalec jugoslovanske delegacije v prizadevanjih za uveljavljanje pravic Slovencev in Hrvatov.
1. maja 1922 je postal redni profesor za primerjalno veroslovje na Teološki fakulteti Univerze v Ljubljani in bil trikrat njen dekan. Po strokovnih ocenah specialistov je bil vrhunski znanstvenik, predavatelj, strokovnjak za verstva, etnologijo, misiologijo. 23. 3. 1931 ga je škof Rožman uradno imenoval za študentskega duhovnika. Zavzeto, nese- bično in predvsem premišljeno je spodbujal študente (tedaj akademsko mladino) k dejavnemu krščanskemu družbenemu življenju.
Moč sta mu dajali živa vera, preverjena v molitvi in dosledni askezi, in globoka lju- bezen do vsakega človeka. Klical je k redu, družbeni pravičnosti in spoštovanju dosto- janstva vsakega človeka.
Svoje odločno nasprotovanje italijanskemu in komunističnemu zatiranju v svoji Spomenici Italijanom je plačal z življenjem, ko so ga s študentom Viktorjem Rojicem pred njegovim Cirilovim domom po ukazu Edvarda Kardelja in Borisa Kidriča ustrelili atentatorji, organizirani kot tajna varnostno-obveščevalna služba komunistov (VOS).
VABILO
Vir: Katoliška Cerkev

Sveta maša za žrtve epidemije COVID-19 in za mir v Ukrajini
2022-04-06 18:30
V postnem času, od 2. marca do 14. aprila 2022, bodo predstavniki evropskih škofovskih konferenc vsak dan darovali svete maše za žrtve epidemije COVID-19 v Evropi ter za mir v Ukrajini. V Sloveniji bo sveto mašo daroval ljubljanski nadškof metropolit msgr. Stanislav Zore v sredo, 6. aprila 2022, ob 18.30 v ljubljanski stolnici.
Pobudo organizira Svet evropskih škofovskih konferenc (CCEE) iz Švice, ki je predlagal, da bi se v 40-dnevnem obdobju posta 39 članic CCEE skupaj s Tajništvom Sveta združilo v bratski molitvi in evharističnem spominu na žrtve epidemije ter za mir v Ukrajini.
Po podatkih Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni / European Centre for Disease Prevention and Control (ECDC) je za boleznijo COVID-19 v Evropi do 9. februarja 2022 umrlo 969.768 oseb.

Cerkev moli za mir v Ukrajini in žrtve covida
Vsak narod naj v postnem času obhaja sveto mašo – Uradna izjava CCEE
Cerkev v Evropi se zbira ob evharistični mizi. Predsedniki škofovskih konferenc naše celine bodo na pepelnično sredo in celoten postni čas obhajali svete maše za mir in molili za žrtve vojne in covida.
Evropski škofje se pridružujejo pozivu papeža Frančiška, ki je dejal: »Vse vabim, naj pepelnično sredo, 2. marca, namenijo dnevu posta za mir. Vernike na poseben način spodbujam, naj se na ta dan intenzivno posvetijo molitvi in postu.«
Njegova ekscelenca msgr. Gintaras Grušas, nadškof v Vilni in predsednik CCEE je izjavil, da želijo svoj glas združiti s papeževim pozivom k prekinitvi vojskovanja, takojšnjemu koncu vojne v Ukrajini in prizadevanjem za mir: »Razlogi za mir so močnejši od vsakršnega preračunavanja posebnih interesov in kakršnega koli zatekanja k uporabi orožja.«
Postni čas je tudi priložnost za ponovna zagotovila, da je Cerkev blizu tistim, ki so in še trpijo zaradi koronavirusa, da pozovemo k prenehanju pandemije in se med sveto mašo spomnimo mnogih žrtev covida.
Pobuda vključuje vse evropske škofovske konference v skladu s priloženim koledarjem, po katerem bo tako kot lani vsaka posamezna škofovska konferenca sodelovala pri pripravi vsaj ene maše. To bo znamenje občestva in upanja za celotno celino; čas za post in molitev, »da bi občutili, da smo bratje in sestre in prosili Boga, naj konča vojno«.
Vir: Katoliška Cerkev

Skavtska okrogla miza o demokraciji, volitvah in aktivnem državljanstvu
2022-04-07 19:00
Letošnje leto v veliki meri zaznamujejo volitve (parlamentarne, predsedniške in lokalne), ki vsem polnoletnim državljanom omogočajo soodoločnje in sooblikovanje naše države.
O pomenu aktivnega državljanstva in udeležbe na volitvah bi radi spregovorili tudi v Združenju slovenskih katoliških skavtinj in skavtov. V ta namen bodo 7. aprila ob 19. uri organizirali okroglo mizo, kjer se bodo z gosti pogovarjali o demokraciji, volitvah in aktivnem državljanstvu.
Na okrogli mizi, ki jo bo povezoval bivši skavtski voditelj Matej Cepin, bodo med drugim gostili dr. Ivana Štuheca, doktorja moralne filozofije ter dr. Suzano Žilič Fišer, predstojnico Inštituta za medijske komunikacije na Univerzi v Mariboru (FERI).
Več na: https://skavti.si/sl
Vir: Katoliška Cerkev

BREZČASEN: postne duhovne vaje za srednješolce
2022-04-08 - 2022-04-10
Na postnih duhovnih vajah se bomo poglabljali v skrivnost neminljive Božje ljubezni in kako se nam Bog vsak dan znova razodeva, da bi spoznavali, kdo je On in kdo smo mi..
ZA KOGA: srednješolce
DATUM: 8.-10. april 2022
KRAJ: Mohor nad Moravčami

Več informacij in prijava

Vir: Katoliška mladina

Postno romanje po Rožnovenski poti
2022-04-09 08:30 - 13:30
Skupina prijatelji Rožnovenske poti tudi letos organizira štiri redna skupinska romanja po Rožnovenski poti. Prvo romanje, postno, bo v soboto, 9. aprila.
Rožnovenska romarska pot je največji rožni venec v naravi. Od bazilike Marije Pomagaj na Brezjah romarje v čudoviti naravi vodi skozi kraje v občinah Radovljica in Tržič ter jih pripelje nazaj do Marijinega narodnega svetišča.
Pot za Kristusom nas tudi na romanjih po Rožnovenski poti utrjuje, da bomo kos izzivom letošnjega leta.
Letošnje prvo skupinsko romanje po Rožnovenski poti bo v soboto, 9. aprila 2022.
Pričetek ob 8.30, z udeležbo svete maše v baziliki Marije Pomagaj. Na pot bomo romali v vsakem vremenu. Poskrbite za primerno obutev.
Vljudno vabljeni.
Več informacij na spletni strani Rožnovenska pot:
www.roznovenskapot.si
Vir: Marija.si

Cvetna nedelja
2022-04-10
V Katoliški cerkvi bomo 10. aprila 2021 obhajali 6. nedeljo v postnem času ali cvetno nedeljo. S cvetno nedeljo se začne neposredna priprava na veliko noč, ki je največji krščanski praznik.
Cvetna (oljčna) nedelja ali nedelja Gospodovega trpljenja je prvi dan velikega tedna, ko bogoslužno dogajanje predstavlja Jezusov slovesni vhod v Jeruzalem. Obredi cvetne nedelje, zlasti procesija z zelenjem in branje evangeljskega poročila o Jezusovem trpljenju (pasijon), izvirajo iz bogoslužnih navad jeruzalemske Cerkve, ki so poznane in opisane že v 4. stoletju. Tradicija blagoslavljanja zelenja se je začela pojavljati v 7. stoletju. Po vzorcu jeruzalemskega bogoslužja so urejeni tudi sedanji obredi, ki so bili prenovljeni med t. i. liturgičnim gibanjem v letih 1951–1955, dokončno obliko pa so dobili po drugem vatikanskem cerkvenem zboru (1962–1965).
Cvetna nedelja je vsebinsko povezana z velikim petkom, ko se spominjamo Gospodovega trpljenja in smrti na križu, na oba dneva pa pri bogoslužju prebiramo odlomke o Jezusovem trpljenju in smrti.
Posebnost maše na cvetno nedeljo je začetek obreda z blagoslovom zelenja pred cerkvijo, ki ga v procesiji med petjem slavilnih pesmi odnesejo v cerkev. Zelenje (oljčne vejice in različne vrste butar) verniki zbirajo in povezujejo po posebnih krajevnih navadah ter blagoslovljenega odnesejo domov. V ospredju bogoslužja cvetne nedelje ni blagoslov zelenja, temveč procesija v čast Kristusu Kralju.
Med mašo poteka slovesno branje ali petje pasijona iz enega od prvih treh evangelijev, ki poročajo o zaroti proti Jezusu, zadnji večerji z učenci, Jezusovem trpljenju v vrtu Getsemani, sodnem procesu, obsodbi na smrt, smrti na križu ter o pokopu v grob.[1] Duhovnik in drugi bogoslužni sodelavci oblečejo rdeča bogoslužna oblačila, ki simbolizirajo trpljenje in pasijon.

Simbolika cvetne nedelje
Bogoslužje, ki poteka od cvetne do velikonočne nedelje, zaznamuje bogata simbolika, ki pomaga h globljemu razumevanju jedra krščanskega verovanja.
Na cvetno nedeljo izstopajo trije simboli: pot, zelenje in vzklik hozana. Nomadsko ljudstvo Izrael je svojo zgodovino razumelo kot popotovanje, ki se je začelo s praočetom Abrahamom, ki se je po Božjem klicu odpravil na pot v obljubljeno deželo. Simbol poti nastopa tudi v Jezusovem življenju (prim. Mt 7,13 in sl.; 19,29; 22,16) in doseže vrhunec v izreku: »Jaz sem pot, resnica in življenje« (prim. Jn 14,6a). Jezusovo javno delovanje je v Novi zavezi opisano kot stalno popotovanje v Galileji in Judeji, dokler osamljen ne umre na križu. Kot Vstali spremlja dva učenca na poti v Emavs (prim. Lk 24,13–35). To je simbol, da spremlja tudi Cerkev na njeni poti skozi zgodovino, jo podpira z močjo Svetega Duha. Verniki v spomin na Jezusov slovesni prihod v Jeruzalem[2] oblikujejo procesijo, ki se začenja na prostem in se konča v bogoslužnem prostoru.
Jezusa so ob vhodu v Jeruzalem pozdravljali z zelenjem, ki je v naših krajih povezano s tradicijo izdelovanja butar oziroma s pripravo oljčnih vejic. Oljka je odporno sredozemsko zimzeleno drevo, ki je simbol miru in sprave (prim. 1 Mz 8,11), zelenje pa predstavlja rodovitnost in življenje. Palmove veje, ki jih v zapisu izrecno omenja le evangelist Janez, so simbol zmagoslavja in kraljevanja, zato so Jezusa pozdravljali kot kralja, ki prihaja v Jeruzalem.[3]
Ob vhodu v Jeruzalem so ljudje Jezusa, ki je jezdil na oslu, pozdravljali z vzkliki hozana,[4] s čimer so izražali vero v Kristusa kot v kralja in Odrešenika. Beseda hozana je sicer v vsakodnevni bogoslužni rabi pri maši, saj kristjani s to molitvijo pred povzdigovanjem izpovedujejo vero v Odrešenika v posvečenem kruhu in vinu.
Evangeljsko poročilo o pasijonu in obredi cvetne nedelje uvedejo vernike v dogodke velikega tridnevja ter ponudijo panoramski pregled nad celotnim dogajanjem. Bogoslužje cvetne nedelje strne v sebi najpomembnejše dogodke Kristusove zadnje večerje, trpljenja in smrti, ki jih Cerkev na veliki četrtek, veliki petek in veliko soboto obhaja posamično in bolj poglobljeno.

[1] O Jezusovem trpljenju in smrti pišejo prvi trije evangelisti (sinoptiki): Mt 26,14–27,66; Mr 14,10–15,47; Lk 22,1–23,56. Odlomek o Jezusovem trpljenju iz četrtega, Janezovega evangelija pri bogoslužju beremo pri obredih velikega petka (prim. Jn 18,1–19,42).
[2] Prim. Mt 21,1–11; Mr 11,1–11; Lk 19,28–38 in Jn 12,12–19.
[3] Prim. Jn 12,13: Vzeli so palmove veje, mu šli naproti in vzklikali: »Hozána! Blagoslovljen, ki prihaja v Gospodovem imenu! In Izraelov kralj!« Za razliko od evangelista Janeza, ki izrecno omenja palmove veje, evangelista Matej in Marko omenjata lomljenje vej z dreves.
[4] Vzklik v prevodu pomeni reši nas.
Vir: Katoliška Cerkev

Maša ob 2. obletnici smrti nadškofa Alojza Urana
2022-04-11 18:30
Na veliko soboto pred dvemi leti se je od nas poslovil upokojeni ljubljanski nadškof Alojz Uran. Na obletnico njegove smrti bo v stolnici, kjer je tudi pokopan, sv. maša, 11. aprila, ob 18.30 uri.

Veliki četrtek
2022-04-14
Veliki četrtek je dan evharistije in postavitve duhovniške službe. Na ta dan praznujemo obhajanje Jezusove zadnje večerje z apostoli,[3] ki je ustanovitev zakramenta evharistije in tudi zapovedi ljubezni ter služenja drug drugemu.

Jezusova zadnja večerje z učenci
Na veliki četrtek zvečer praznujemo postavitev dveh zakramentov: evharistije in mašniškega posvečenja. Jezus je pri zadnji večerji, ko je s svojimi učenci obhajal velikonočno (pashalno) večerjo, blagoslovil kruh in vino ter ju dal jesti in piti učencem. Katoličani in drugi kristjani, verujemo, da je Jezus kruh spremenil v svoje telo in vino v svojo kri. Omejeni prvini pomenita Jezusovo realno navzočnost med nami in ju častimo z vsem spoštovanjem.[4] Veliki četrtek zato velja za ustanovitveni dan evharistije, ko je Jezus daroval prvo evharistično daritev ali mašo.[5] Evharistija je zakrament Božje ljubezni do ljudi in zakrament edinosti Cerkve, z njo pa se uresničuje tudi edinost Božjega ljudstva. Pri evharistiji se spominjamo smrti in vstajenja Kristusa. Kristus je na veliki četrtek postavil zapoved medsebojne ljubezni, kar je simbolično udejanjil z umivanjem nog učencem (prim. Jn 13,1–20).

Na veliki četrtek se v Cerkvi zahvaljujemo za zakrament mašniškega posvečenja.

Kruh in vino
Pri vsaki maši obhajamo Jezusovo zadnjo večerjo z učenci, pri kateri je Jezus kruh posvetil v svoje telo in vino v svojo kri ter učencem naročil, naj tudi sami obnavljajo dejanje posvetitve v njegov spomin. Dejanje posvetitve ali lomljenja kruha je postalo razpoznavno znamenje po Jezusovem vstajenju, po čemer sta ga učenca na poti v Emavs tudi prepoznala (prim. Lk 24,13–35).
Simbola kruha in vina sta nerazdružljiva. Hrana in pijača sta človeški potrebi, zato kruh predstavlja osnovno hrano, ki je nujna za preživetje. Jezus je kruh in vino zaradi njune sporočilnosti pri zadnji večerji izbral za znamenji njegovega telesa in krvi.
Kruh in vino poleg posebnega pomena v okviru posvetitve pri maši simbolizirata tudi cerkveno skupnost in njeno edinost. Kruh je pripravljen iz moke, ki se pridobiva iz številnih zmletih žitnih zrn, vino pa iz mnogih grozdnih jagod. Prve krščanske skupnosti so v teh prvinah videle znamenje edinosti Cerkve, saj je tudi Cerkev sestavljena iz številnih posameznikov, ki sobivajo v istem duhu.
Kakšen kruh so uporabljali prvi kristjani pri evharistiji? Najprej običajen kruh, ki so ga spekli doma v obliki nizke plošče, ki je imela na sredini vrezan križ. Po 9. stoletju je bil predpisan opresen oz. nekvašen kruh. Tak kruh so Judje uporabljali pri obredni velikonočni večerji, uporabljal pa ga je tudi Jezus pri zadnji večerji. Nekvašen kruh je bil prav tako okrogle oblike in so ga imenovali hostija, kar v latinščini pomeni žrtev. Hostije pri maši uporabljamo še danes.
Poimenovanje evharistije – maše
Za poimenovanje in označevanje zakramenta evharistije, ki ga je Jezus postavil pri zadnji večerji, so prvi kristjani uporabljali izraz lomljenje kruha, prav po značilnem dejanju, ko so pri evharistiji lomili kruh. Pozneje se je uveljavil izraz evharistija, ki v grškem jeziku pomeni (za)hvala, glagol eucharistein pa pomeni zahvaljevati se. Nekateri tudi danes upravičeno govorijo o zahvalni daritvi. Šele v poznejši dobi se je uveljavil izraz maša. Izhaja iz latinske besede mittere (poslati, odposlati), saj so verniki pri maši poslani, da jo uresničujejo v svojem življenju. V starokrščanskih časih so v Rimu po evharistični molitvi razlomili posvečeni kruh in ga po diakonih poslali drugim cerkvam v mestu. Tam so jih dali v kelih, da bi tako pokazali, kako so ena sama Cerkev, ker obhajajo eno evharistijo. Posvečeni kruh so poslali tudi bolnikom, ki se niso mogli udeležiti evharistije, in mučencem, ki so bili zaprti v ječah.
Evharistija je ponavzočitev daritvene Jezusove smrti na križu, saj se v zakramentalnih znamenjih kruha in vina ta daritev ponovi. To je tudi daritev Cerkve, ki ji je Kristus pri zadnji večerji zaupal »spomin svoje smrti in svojega vstajenja: zakrament dobrotljivosti, znamenje edinosti, vez ljubezni, velikonočno gostijo, v kateri se prejema Kristus, duša napolnjuje z milostjo in nam daje poroštvo prihodnje slave« (Konstitucija o svetem bogoslužju 47).

[3] Zapisi o pashalni večerji z učenci in postavitvi Gospodove večerje: Mt 26,17–30; Mr 14,12–26; Lk 22,7–23 in Jn13,21–30.
[4] Evharistija je primarni zakrament predvsem zato, ker je pri drugih zakramentih prisotno deleženje pri neki Kristusovi kreposti, pri evharistiji pa je vsebovan Kristus sam na substancialen način, učlovečena Beseda, glavni avtor zakramentov.
[5] Zadnja večerja – postavitev evharistije – je opisana v treh sinoptičnih evangelijih (Matej, Marko in Luka). Tu navajamo zapis po Markovem evangeliju: »Medtem ko so jedli, je vzel kruh, blagoslovil, ga razlomil, jim ga dal in rekel: »Vzemite, to je moje telo.« Nato je vzel kelih, se zahvalil, jim ga dal in vsi so pili iz njega. In rekel jim je: »To je moja kri zaveze, ki se preliva za mnoge« (Mr 14,22–24). Drugi evangelisti imajo opis postavitve evharistije na teh mestih: Mt 26,26–30; Lk22,15–20. Postavitev evharistije opiše tudi sveti Pavel v pismu Korinčanom: 1 Kor 11,23–25.
[6] Monštranca je umetniško izdelana posoda s podstavkom in stekleno odprtino, v katero je postavljena hostija z namenom javnega češčenja.
Vir: Katoliška Cerkev

Veliki petek
2022-04-15
Veliki petek je dan Jezusovega trpljenja in smrti na križu. Simbolika velikega petka predstavlja namero in razpoloženje, da se v odpovedi odpremo in postanemo bolj razpoložljivi za Božjo milost in spreobrnjenje srca.
Veliki petek je edini dan v cerkvenem letu, ko ni svete maše. Ob 15. uri, ko obhajamo spomin na Jezusovo smrt na križu, molimo križev pot.[7] Opravilo velikega petka ima tri dele. V prvem je opravilo Božje besede, med katerim beremo pasijon ali poročilo o Jezusovem trpljenju iz Janezovega evangelija (prim. Jn 18,1–19,42) ter med drugim prosimo za sodobno družbo in njene voditelje, za drugače verujoče in neverujoče, za cerkvene potrebe kot tudi za odnose z judovsko skupnostjo. V drugem delu častimo križ v znamenje hvaležnosti in spoštovanja, v tretjem pa je obhajilni obred.
Čeprav ima veliki petek noto žalovanja, ne smemo spregledati, da imata svoj smisel tudi veselje in upanje. Tudi na ta dan, tako kot na cvetno nedeljo, naj bi prevladovala misel na Kristusovo zmago. Na to nakazuje tudi rdeča mučeniška barva, ki jo uporabljamo pri bogoslužju in spominja na zmago, zaradi katere ima mučeništvo svoj pomen. V Katoliški cerkvi na veliki petek velja strogi post.
Kaj je strogi post in za koga ne velja?
Strogi post (odpoved mesu ob petkih v postnem času in da se le enkrat v dnevu do sitega najemo na pepelnično sredo in veliki petek) ne velja za vse, ki so mlajši od 18 let ali starejši od 60 let, ter za nosečnice in bolnike.

[7] Ljudsko pobožnost križevega pota, ki je razdeljena na štirinajst postaj, molimo in premišljujemo posebej v postnem času. Po večini katoliških cerkva ali kapel so upodobitve postaj križevega pota sestavni del bogoslužnega prostora. Postaje križevega pota so prešle v notranji bogoslužni prostor iz prvotnih postavitev v naravnem okolju, kjer so stale kot kapelice križevega pota. Molimo ga ob petkih na dan Jezusove smrti na križu, pri nas pa je navada, da ga verniki v velikem številu molijo tudi ob nedeljah.
Vir: Katoliška Cerkev

Velika noč Gospodovega vstajenja
2022-04-17
Velika noč je najpomembnejši krščanski praznik, ker ta dan praznujemo največji čudež in temelj naše vere, ki je vstajenje Jezusa Kristusa od mrtvih. Letos bomo veliko noč obhajali 17. aprila.
Skrivnost Kristusovega vstajenja je stvaren dogodek, ki je imel zgodovinsko ugotovljene pojavnosti, kakor priča Nova zaveza. (KKC 639) Marija Magdalena in svete žene, ki so prišle dokončno mazilit Jezusovo telo (Prim. Mr 16,1; Lk 24,1), ki je bilo pokopano v naglici zaradi nastopa sobote na veliki petek zvečer, so se prve srečale z Vstalim. Tako so bile žene prve znanilke Kristusovega vstajenja za same apostole. (KKC 641)
Na začetku je bilo velikonočno izkustvo izkustvo srečanja: razkropljenim in prestrašenim učencem velikega petka se prikaže Jezus kot živ (prim. Apd 1,3). Grob, kraj smrti, z vstajenjem postane kraj upanja; ni več prostor, okrog katerega bi se zbirali, ampak kraj, na katerem se vse šele začenja.[2] Jezus Kristus nas je s svojim trpljenjem in smrtjo odrešil, kar pomeni, da greh in smrt nimata zadnje in dokončne besede v našem življenju, ampak nam je Jezus odprl pot v večno življenje. Odrešenje odpira možnost za uresničitev posameznikove osebne svobode, s pomočjo katere lahko človek v polnosti živi prejete talente ter dokazuje, da je življenje z Bogom močnejše od smrti.
Jezus je v svojem zemeljskem življenju večkrat napovedal svojo smrt in vstajenje od mrtvih,[3] ki bo pomenila osvoboditev od brezupnega položaja človeka v končnem zemeljskem življenju. Jezusova obuditev od mrtvih opredeli zgodovino sveta kot poslednjo zgodovino, ki skriva v sebi pričakovanje novega stvarstva. Kristus vstane in zavzame dejaven odnos do svoje zgodovine in zgodovine tistih, za katere se je daroval v smrt. Velikonočni dogodek je zmagoslavje svobode, milosti in ljubezni.[4]
Kristjani verujemo v Jezusovo vstajenje zaradi pričevanj oseb, ki se jim je Jezus prikazal po vstajenju in jim z očitnimi znamenji dokazal svojo istovetnost.[5] Dva učenca na poti v Emavs sta ga prepoznala po lomljenju kruha (prim. Lk 24,13–35).
Skrivnost vstajenja lahko razumemo samo v moči vere, ki je presežni Božji dar. Čeprav k razumevanju verske resnice pripomorejo številni materialni dokazi, je vera v Kristusovo vstajenje sad vzgoje in osebne duhovne poti. Po starodavni slovenski navadi po župnijah potekajo vstajenjske procesije z Najsvetejšim v različnih oblikah v jutranjih urah.
Aleluja
Velika noč je praznik veselja in upanja. Veselje kristjani izražamo z vzklikom aleluja, ki izhaja iz hebrejskih besed hallelu in Yah, kar pomeni: slavite Jahveja, to je Boga. Alelujo pojemo pred evangelijem, ki je veselo oznanilo. Aleluja je star bogoslužni vzklik v čast in hvalo Jahveju, ki se pogosto nahaja na začetku in na koncu psalmov.
Veselje ob veliki noči je težko izraziti z eno samo besedo, zato se beseda aleluja večkrat ponavlja kot refren. Pred največjim Jezusovim čudežem, vstajenjem od mrtvih, človeške besede ne zadoščajo. Petje aleluje je podobno vriskanju planinca v gorah, ki se na tak način veseli čudovitega sončnega vzhoda. Občutij srca ne izpove z besedami, ampak jih izrazi z vriskanjem. Podobno se zgodi kristjanu: ob pogledu na Sonce – Jezusa Kristusa, ki je vzšlo nad temo velikega petka, ne najde pravih besed. Ostane mu samo jecljajoča, začudena, vesela aleluja.
Staro ime za veliko noč je pasha, ki pomeni prehod v Božje mesto, na čigar ulicah se poje aleluja (prim. Tob 13,18). Pride ura, ko bo tudi v temine našega življenja posijalo neminljivo sonce in bomo peli večno alelujo.

Velikonočni ponedeljek
Na velikonočni ponedeljek želimo kristjani utrditi našo vero v vstalega Jezusa tako, da veselo novico o vstajenju delimo s prijatelji in se skupaj z njimi veselimo. Kakor sta učenca na poti v mesto Emavs razpravljala o Kristusovem vstajenju in ga prepoznala po lomljenju kruha, tako smo kristjani povabljeni, da živimo veliko noč v vsakdanjem življenju s spominjanjem na zmago življenja. Tradicionalno so obiski in voščila na ta dan dobra priložnost za oseben stik in sporočilo upanja.
Vir: Katoliška Cerkev

Bela nedelja – nedelja Božjega usmiljenja
2022-04-24
V Katoliški cerkvi 24. aprila 2022 praznujemo 2. velikonočno nedeljo, imenovano tudi belo nedeljo ali nedeljo Božjega usmiljenja.
Ime bela nedelja (lat. Dominica in albis) izvira iz starokrščanskih časov, ko so novokrščenci, ki so prejeli zakrament sv. krsta med velikonočno vigilijo, ves teden po veliki noči prihajali k bogoslužju v belih oblačilih. Uporaba belih oblačil, ki so znamenje čistosti, je izpričana od 4. stoletja, poseben pomen pa so dobila v 17. stoletju, ko so jezuiti na nedeljo po veliki noči uvedli skupinsko prvo obhajilo. Bela barva ima v bogoslužju močen simboličen pomen; je seštevek vseh barv mavrice, polnost nerazlmoljene svetlobe, izraža začetek in konec, polnost in praznino.[1]
Nedelja Božjega usmiljenja
Sveti papež Janez Pavel II. (1978–2005) je 30. aprila leta 2000 na nedeljo po veliki noči, razglasil poljsko redovnico Favstino Kowalsko za svetnico ter ob tej priložnosti določil, da se bo prva nedelja po veliki noči »odslej v vsej Cerkvi imenovala nedelja Božjega usmiljenja.«  Papež se je pri tem oprl na javno razodetje, posebej na Božjo besedo te nedelje, ki nazorno govori o Božjem usmiljenju, povod pa je bilo Jezusovo razodetje sestri Favstini: »Hči moja, govori vsemu svetu o mojem neizmernem usmiljenju. Hočem, da je praznik Božjega usmiljenja zatočišče vseh duš, pribežališče vseh grešnikov. Ta dan bom razodel polnost svojega usmiljenja. Kdor bo ta dan opravil sveto spoved in prejel sveto obhajilo, bo dobil popolno odpuščanje grehov in kazni za grehe. Naj se nihče ne boji priti k meni, čeprav so njegovi grehi še tako veliki. Hočem, da praznik mojega usmiljenja slovesno obhajate prvo nedeljo po veliki noči. Povej ranjenim ljudem, da se morajo zateči k mojemu usmiljenemu Srcu in dal jim bom svoj mir. Preden pridem kot pravičen sodnik, pridem kot kralj usmiljenja. Kdor zavrne moje usmiljenje, se sam obsodi.«
Povezanost praznika Božjega usmiljenja in 2. velikonočne nedelje kaže na simbol zveze med zakramentom svetega krsta, velikonočno skrivnostjo odrešenja in Božjim usmiljenjem. S prejemom zakramenta krsta so pri novokrščenemu odpuščeni in očiščeni vsi grehi, kar predstavlja razsežnost sprave med Bogom in človekom.

[1]Prim. E. Kapellari, Sveta znamenja v bogoslužju in vsakdanjosti, Celjska Mohorjeva družba, 2013, 30.

Sv. Marko, apostol in evangelist
2022-04-25
Sv. Marko, apostol in pisec drugega evangelija goduje 25. aprila.
Po izročilu naj bi bil učenec apostola Petra, najverjetneje tudi njegov prevajalec. Rodil naj bi se v Palestini l. 20 po Kr., umrl pa naj bi v drugi polovici I. stoletja.
Marko je bil doma iz ugledne jeruzalemske družine, njegova mati naj bi bila lastnica hiše, v kateri se je po Gospodovem vnebohodu zbirala prva krščanska občina. Iz tega se da sklepati, da je bila v Markovi hiši obednica, kjer je Jezus na veliki četrtek obhajal zadnjo večerjo. Po svojem bratrancu Barnabu (prim. Kol 4,10) se je Marko leta 44 po Kr. seznanil z apostolom Pavlom.
Po mučeniški smrti apostola Pavla je Marko postal samostojen. Z govorjeno in pisano besedo je oznanjal, kar je slišal. Umrl je mučeniške smrti, po pričevanju Evzebija iz Cezareje najverjetneje v Aleksandriji, od koder so njegove relikvije kasneje prenesli v Benetke in njemu v čast v 11. stoletju tam zgradili veličastno baziliko. Legenda trdi, da naj bi apostol Marko med delovanjem v Ogleju, tedanji metropoli severnega Jadrana, imenoval prvega škofa sv. Mohorja. Iz Benetk in Ogleja se je njegovo češčenje razširilo tudi v naše kraje.
Vsak od štirih evangelistov ima svoj simbol, s katerim ga upodabljajo. Markov simbol je lev, motiv pa se navezuje na zapis iz knjige Razodetja (prim. Raz 4,7), ki govori o štirih živih bitjih, ki Bogu dan in noč pojejo slavo. Leva (zver) povezujejo z Markom, ker se njegova pripoved začne z delovanjem Janeza Krstnika v puščavi (prim. Mr 1,13).
Markov evangelij
Marko velja za utemeljitelja knjižne vrste, imenovane evangelij. Zapisovanje pripovedi o Jezusu Kristusu zavestno vključi v katehetsko izročilo, saj želi bralca pripeljati do kontemplacije križanega Boga, ki je ljubezen. To je evangelij, kar pomeni dobra novica, ki odstrani vse podobe Boga, ki si jih človek od nekdaj izmišlja ali se jim odreka.
Struktura evangelija
Markov evangelij je sestavljen sorazmerno preprosto. Razlagalci se strinjajo, da v njem lahko ločimo uvod (Mr 1,2–13), ki nas seznanja z evangeljskim sporočilom; prvim delom, ki obsega Jezusovo delovanje v Galileji in se konča s Petrovo izpovedjo (Mr 1,14–8,32); drugim delom (Mr 8,33–10,52), ki sega do Jezusovega vhoda v Jeruzalem. Tretji del (Mr 11,1–16,20) pa vsebuje Jezusovo delovanje v Jeruzalemu ter njegovo trpljenje, smrt in vstajenje. Prehodne vrstice niso ostre ločnice, ampak označujejo položen prehod, ki vsebuje več vrstic.
Besedilo je delno povzeto iz naslednjih virov: Svetnik za vsak dan Silvestra Čuka, Evangelij po Marku Jožeta Plevnika ter Zapomni si in pripoveduj evangelij Silvana Faustija.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Katarina Sienska, sozavetnica Evrope
2022-04-29
Sv. Katarina Sienska, cerkvena učiteljica, mistikinja in sozavetnica Evrope goduje 29. aprila.
Rodila se je leta 1347 kot predzadnja od petindvajsetih otrok barvarja kož Jakoba Benincasa iz mesta Siena. Ljubka in živahna deklica je že z dvanajstimi leti prišla v spor z domačimi, zlasti z materjo, ki je hotela, da si poišče moža in se ni mogla sprijazniti s Katarinino namero, da se posveti Bogu. Temu prigovarjanju je Katarina napravila konec tako, da si je ostrigla lase in s tem pokazala svojo trdno odločitev, da se za vedno daruje Bogu. Oče je bil njen zaveznik in tako je s šestnajstimi leti mogla vstopiti v tretji red sv. Dominika. Dominikanske tretjerednice niso bile redovnice, ki bi živele v samostanu, temveč pobožne žene, ki so se ravnale po določenih pravilih in so živele med svetom. Posvečale so se molitvi in dobrodelnosti. Nosile so tudi posebno obleko, da so se razločevale od drugih žena.
Nekaj časa je bila Katarina usmerjena zgolj na molitev in premišljevanje. Ko ji je bilo kakih dvajset let, se ji je v videnju prikazal Jezus, se z njo skrivnostno zaročil in ji napovedal, da ji bo v Cerkvi zaupana posebna naloga. Od takrat naprej se je odlikovala tudi v dejavni ljubezni. Njena skrb za druge je pritegnila pozornost Siencev. Nekaj se jih je povezalo v nekakšno skupino učencev, v kateri so bili pripadniki različnih družbenih slojev: sodniki, poslanci, slikarji, pesniki, rokodelci, redovniki in redovnice. Tako je Katarina dejavno sodelovala v dogajanjih svojega mesta in Cerkve svojega časa. Tista njena posebna naloga, o kateri ji je bil govoril Jezus, je bila, da je pomagala prepričati papeža Gregorja XI., naj se vrne iz francoskega Avignona v Rim. Leta 1376 je to res storil: ko se je papež vračal v Petrovo mesto, se je Katarina ponižno umaknila v rodno Sieno, potem ko je svojo nalogo izpolnila.

Vloga ženske v Katoliški cerkvi v Sloveniji

Pozneje si je še veliko prizadevala, da bi prinesla mir v Cerkev in v srca ljudi. Njena številna pisma (ohranilo se jih je 380) pričajo o njeni dejavnosti za Cerkev in o njeni veliki ljubezni do Jezusa; dragocena so tudi zato, ker nam omogočajo vpogled v tisto mučno obdobje zgodovine Cerkve, ko je ta žena povzdignila svoj glas. Lik Katarine Sienske je eden tistih svetlih vzorov žena, ki jih je Cerkvi in svetu poklonilo 14. stoletje. Izčrpana od naporov svojega kratkega, a napetega življenja, použita od tistega, kar je sama imenovala ‘sladke telesne muke’, je Katarina komaj triintridesetletna umrla v Rimu 29. aprila 1380.
Za svetnico jo je razglasil papež Pij II. leta 1461, papež Pij XII. jo je leta 1939 postavil za zavetnico Italije, papež Pavel VI. pa ji je leta 1970 podelil naslov cerkvene učiteljice in sicer zaradi njenega znamenitega in obsežnega spisa Knjiga božjega nauka. Papež Janez Pavel II. jo je leta 1999 razglasil za sozavetnico Evrope skupaj s sv. Edith Stein/Terezijo Benedikta od Križa in sv. Brigito Švedsko.
Vir: Revija Ognjišče

Papež Benedikt XVI.
Sveta Katarina Sienska: Duhovno materinstvo
Dragi bratje in sestre,
Danes bi vam rad spregovoril o ženi, ki je imela odlično vlogo v cerkveni zgodovini. To je sveta Katarina Sienska. Štirinajsto stoletje, v katerem je živela, je bilo težko obdobje za življenje Cerkve in celotnega družbenega tkiva v Italiji in Evropi. Vendar tudi v trenutkih največjih težav Gospod ne neha blagoslavljati svoje ljudstvo s tem, da razvname svetnike in svetnice, ki zdramijo duha in srce ter zbujajo spreobrnjenje in prenovo. Katarina je ena od teh. Še danes nam govori in nas spodbuja, da pogumno hodimo svetosti naproti, da bi bili vedno bolj popolni Gospodovi učenci.
Rojena v Sieni leta 1347 v zelo številni družini, je umrla v Rimu leta 1380. Pri 16 letih jo je videnje svetega Dominika nagnilo, da je stopila v tretji dominikanski red, v žensko vejo, imenovano Mantellate. Ostala je v družini, zasebno je napravila obljubo devištva, ko je bila šele doraščajoča. Posvetila se je molitvi, pokori, dobrodelnosti, zlasti v korist bolnih.
Ko se je razširil glas o njeni svetosti, je začela vneto dejavnost duhovnega svetovanja vsem skupinam oseb: plemičem in politikom, umetnikom in preprostim ljudem, posvečenim osebam, klerikom, vključno s papežem Gregorijem XI., ki je v tistem času bival v Avignonu in ga je Katarina energično spodbujala, naj se vrne v Rim. Veliko je potovala, da bi pospeševala notranjo prenovo Cerkve in podpirala mir med stanovi. Tudi zaradi tega jo je sveti Janez Pavel II. hotel razglasiti za sozavetnico Evrope. Stara celina naj nikoli ne pozabi krščanskih korenin, ki so v temelju njene poti, in naj še naprej iz evangelija zajema temeljne vrednote, ki zagotavljajo pravičnost in slogo.
Katarina je veliko trpela, kakor mnogi svetniki. Nekateri so celo mislili, da ji ne smejo zaupati. Leta 1374, šest let pred njeno smrtjo, so celo sklicali generalni posvet dominikancev v Firencah in jo zasliševali. Dodelili so ji učenega in ponižnega redovnika, Raimonda da Capua, prihodnjega generalnega ministra dominikanskega reda. Ta je postal njen spovednik in tudi njen »duhovni sin«. Napisal je prvi popoln življenjepis svetnice. Bila je razglašena za sveto 1461.
Nauk Katarine, ki se je z muko naučila brati in se naučila pisati šele, ko je bila odrasla, je vsebovan v Pogovoru o Božji previdnosti ali Knjigi Božjega nauka, ki je mojstrovina duhovnega slovstva, v njenem Epistolariju (pismih) in v zbirki Molitev. Njeno učenje je tako bogato, da jo je bl. Pavel VI. leta 1970 razglasil za cerkveno učiteljico. Ta naziv se je pridružil naslovu sozavetnice mesta Rima, po volji bl. Pija IX, in naslovu Zavetnice Italije, po odločitvi častitljivega Pija XII.
V nekem videnju, ki se nikoli več ni izbrisalo iz Katarininega srca in duha, jo je Marija prestavila Jezusu, ki ji je dal sijajen prstan, rekoč: »Jaz, tvoj Stvarnik in Odrešenik, se zaročim s teboj v veri, ki jo boš vedno ohranila čisto, dokler ne boš z menoj obhajala svoje večne svatbe v nebesih.«[1] Ta prstan je ostal viden samo njej. V tem izrednem dogodku najdemo živo središče Katarinine vernosti in vsake pristne duhovnosti: to je kristocentričnost. Kristus je zanjo kakor ženin, s katerim ima zaupen odnos občestva in zvestobe. Kristus je dobrina, ki jo ljubi nad vse.
Ta globoka zedinjenost z Gospodom je osvetljena z drugim dogodkom v življenju te znamenite mistikinje: izmenjava srca. Po Raimondu iz Capue, ki je zapisal, kar mu je Katarina zaupala, se ji je Gospod Jezus prikazal tako, da je imel v roki rdeče žareče človeško srce, odprl ji je prsi in vanje položil srce, rekoč: »Predraga hči, kakor sem zadnjič sprejel tvoje srce, ki si mi ga darovala, tako ti zdaj dajem svoje srce, ki bo odslej na mestu, kjer je bilo tvoje«.[2] Katarina je zares živela besede svetega Pavla: »Ne živim jaz, ampak Kristus živi v meni« (Gal 2,20).
Kakor sienska svetnica, tako vsak vernik čuti potrebo, da se oblikuje ob čutenju Kristusovega srca, da bi ljubil Bog in bližnjega, kakor ga ljubi Kristus sam. Mi vsi si lahko pustimo preoblikovati srce in se naučimo ljubiti kakor Kristus, v tisti domačnosti z njim, ki jo hrani molitev, premišljevanje Božje besede in zakramenti, zlasti pogosto in pobožno prejemanje svetega obhajila. Tudi Katarina spada k tisti trumi evharističnih svetnikov, s katero sem sklenil svojo apostolsko spodbudo Sacramentum Caritatis.[3] Dragi bratje in sestre, evharistija je izreden dar Božje ljubezni, ki nas nenehno prenavlja, da bi hranil našo pot vere, okrepil naše upanje, razplamtel našo ljubezen, da bi nas napravil vedno bolj podobne Bogu.
Okrog te tako močne in pristne osebnosti se je oblikovala resnična in lastna duhovna družina. To so bile osebe, ki jih je očarala moralna avtoriteta te mlade žene na najvišji stopnji življenja, in včasih tudi vznemirljive zaradi mističnih pojavov, katerim so bile priče, kakor pogosta zamaknjenja. Mnogi so ji stregli in so si šteli v čast, da jih je Katarina duhovno vodila. Rekli so ji »mama«, ker so kot duhovni otroci pri njej zajemali hrano za duha.
Tudi danes Cerkev prejema velik blagoslov od duhovnega materinstva, ki ga gojijo mnoge žene, posvečene ali laikinje, ki v dušah hranijo misel na Boga, krepijo vero pri ljudeh in usmerjajo krščansko življenje k vedno višjim vrhovom. »Sin vam rečem in vas imenujem – piše Katarina, ko se obrača na enega svojih duhovnih sinov, na kartuzijana Giovannija Sabatinija –, kolikor vas rojevam z nenehnimi molitvami in željo pred Bogom, tako kakor mati rodi sina«.[4]Na dominikanskega brata Bartolomeja de Dominici pa se je navadno obračala s temi besedami: »Preljubi in predragi brat in sin v milem Jezusu Kristusu.«
Druga značilnost Katarinine duhovnosti je vezana na dar solza. Solze izražajo izredno in globoko občutljivost, zmožno ganjenosti in nežnosti. Ne redki svetniki so imeli dar solza, podoživljali so vznemirjenost Jezusa samega, ki ni zadrževal in skrival svojega joka pred grobom svojega prijatelja Lazarja in pred Marijino in Martino bolečino, ob pogledu na Jeruzalem in v svojih zadnjih zemeljskih dneh. Po Katarininih besedah se solze svetnikov mešajo s Kristusovo krvjo, o kateri je govorila s tresočimi toni zelo močnimi simboličnimi podobami: »Spominjajte se križanega Kristusa, Boga in človeka … Zazrite se v križanega Kristusa, skrijte se v ranah križanega Kristusa, potopite se v Kristusovi krvi.«[5]
Tu lahko razumemo, zakaj je Katarina vedno imela največje spoštovanje do duhovnikov, čeprav se je zavedal njihovih človeških pomanjkljivosti. Duhovniki prek zakramentov in besede razdeljujejo zveličavno moč Kristusove krvi. Sinajska svetnica je vedno vabila svete služabnike, tudi papeža, ki ga je imenovala »sladki Kristus na zemlji«, naj bodo zvesti svojim dolžnostim. Vedno je bila ganjena edino zaradi svoje globoke in stanovitne ljubezni do Cerkve. Pred smrtjo je rekla: »Ko se ločujem od telesa, v resnici, použila in darovala sem svoje življenje v Cerkvi in za sveto Cerkev, kar je zame izredna milost«.[6]
Od svete Katarine se torej naučimo najbolj vzvišene učenosti, da poznamo in ljubimo Jezusa Kristusa in njegovo Cerkev. V Pogovoru o Božji previdnosti z edinstveno podobo opisuje Kristusa kot most, razpet med nebom in zemljo. Ta most oblikujejo tri stopnišča, ki jih sestavljajo Jezusove noge, njegova stran in usta. Ko se duša povzpne na ta stopnišča, prehodi tri stopnje vsakega posvečenega življenja: ločitev od greha, vaja v krepostih in prijetno in ljubeče zedinjenje z Bogom.
Dragi bratje in sestre, naučimo se od svete Katarine pogumno, goreče in iskreno ljubiti Kristusa in Cerkev. Sprejmimo besede svete Katarine, ki jih beremo v Pogovoru o Božji previdnosti, ob sklepu poglavja, ki govori o Kristusu kot mostu: »Iz usmiljenja si nas umil v Krvi, iz usmiljenja si se hotel pogovarjati z ustvarjenimi bitji. O nespametnež ljubezni! Ali ti ni bilo dovolj, da si postal človek, ampak da si hotel tudi še umreti! … O usmiljenje! Srce mi vzplameneva ob misli nate. Naj se obrnem kamorkoli, ničesar drugega ne najdem kakor usmiljenje«.[7]
Hvala.

Benedikt XVI., Insegnamenti di Benedetto XVI, VI 2,2010, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano 2011, 904-908. – Kateheza dne 24. novembra 2010. – Prevedel Anton Štrukelj.

[1] Raimondo da Capua, S. Caterina da Siena, Legenda maior, št. 115, Siena 1998.
[2] Raimondo da Capua, S. Caterina da Siena, Legenda maior, št. 115, Siena 1998.
[3] Benedikt XVI., posinodalna apostolska spodbuda Evharistija – Zakrament ljubezni, Ljubljana 2007.
[4] Epistolario, Pismo št. 141: A don Giovanni de’ Sabatini.
[5] Epistolario, Pismo št. 16: Nekomu, čigar ime zamolčim.
[6] Raimondo da Capupa, S. Caterina da Siena, Legenda maior, št. 363, Siena 1998
[7] Katarina Sienska, Pogovor o božji previdnosti, Marijina kongregacija, Ljubljana 1994, pogl. 30. str. 73.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Jožef delavec
2022-05-01
V Katoliški cerkvi 1. maja obhajamo god sv. Jožefa delavca, moža Device Marije in Jezusovega krušnega očeta.
Sv. Jožef je bil po svetopisemskem izročilu mizar, zato velja za zgled človeka, ki si je z delom služil kruh, vzdrževal družino ter skrbel za vzgojo in rast Jezusa Kristusa.
Vsebina godovnega dneva izhaja tudi iz zgodovinskih okoliščin delavskega vprašanja. Papež Leon XIII. (1878–1903) je leta 1891 objavil okrožnico Rerum novarum (Nove stvari), s katero je podprl delavsko vprašanje ter spregovoril o industrijskih delavcih, sindikatih in poštenih plačah. Okrožnica je postala temeljno besedilo sodobnega družbenega nauka Cerkve, saj je človekovo delo prvič obravnavala s krščanskega vidika, pri čemer je izhajala iz svetopisemskega izročila. Obsežno je spregovorila o položaju delavcev, ki so bili v tistem času socialno nezaščiteni, njihov status pa ni imel pravnega okvira. Okrožnice cerkvenega učiteljstva pomagajo vzpostavljati pravičen družbeni red in vrednotiti obstoječo družbeno ureditev.
Navedene teme so v Cerkvi na Slovenskem in tudi širše aktualne tudi dandanes – tako zaradi svetovne finančno gospodarske krize kot tudi zaradi pastoralnega leta socialne pravičnosti oz. družbenega nauka Cerkve, ki od septembra 2011 do septembra 2012 potekal pod geslom Pravičnost v ljubezni.
Zgodovina dela se za kristjane in Jude začne s stvarjenjem sveta. Stara zaveza predstavlja Boga kot delavca, ki oblikuje, postavlja in ureja svet (prim. npr. 1 Mz 1,1–2,4). Jezus si je pred začetkom javnega delovanja služil kruh z delom, verjetno kot obrtnik mizar, s čimer je človekovemu delu dal poseben pomen. Delo ni le ena izmed človekovih dejavnosti, ampak je povezano tudi z družbenimi in političnimi vprašanji. Delo mora biti cenjeno in spoštovano, ker človeku omogoča dostojanstven način življenja in zagotavlja materialne pogoje za preživetje.
Lik sv. Jožefa je zgled tako za delavce kot delodajalce. Slednji so zavezani k zagotavljanju poštene plače, ki omogoča dostojno življenje. Višina plače mora ustrezati življenjskim potrebam in razmeram, v katerih delavci živijo. Vsi subjekti civilne družbe si morajo prizadevati za urejeno razmerje med delom in kapitalom ter z dialogom urejati delavska vprašanja, neomejeno konkurenco ekonomske moči in varovanje osebne lastnine, ki je namenjena družbeni funkciji.
Vir: Katoliška Cerkev

Teden molitve za nove duhovne poklice
2022-05-01 - 2022-05-08
»Pojdi in popravi mojo Cerkev!« je geslo tedna molitve za duhovne poklice, ki bo v Cerkvi v Sloveniji potekal od 1. do 8. maja 2022. Teden molitve je namenjen najprej nam: duhovniki, redovniki, redovnice, kateheti, katehistinje in drugi pastoralni delavci, ki nas je Kristus že dosegel; spodbuditi nas želi, da bi najprej sami poživili milost, ki nam je bila dana, ko smo bili izbrani in poklicani. Potem naj bi pomagali še drugim, tistim, ki so danes poklicani, da se odprejo Božjemu vabilu, prepoznajo svoje mesto v Božjem načrtu in se mu povsem predajo v duhovništvu in posvečenem življenju. Naj bo ta teden drugačen kot drugi! Poseben pečat naj mu da: dnevna molitev, premišljevanje Božje besede, posebej oblikovana sveta maša, dnevne adoracije s posameznimi skupinami, kateheza, pričevanja … možnosti je veliko, da sebi in drugim pomagamo globlje vstopiti v skrivnost poklica, ki ga tudi danes Bog prebuja v zadostni meri v svoji Cerkvi. Vprašanje je sicer, če je dovolj ugodno okolje, da se seme klica, ki ga je Bog položil v srca mladih, lahko razvije do končnega da!? Kako naj bi se tudi razvil brez molivcev, brez oznanjevalcev, brez spremljevalcev … Naj ne manjka naš delež!
V knjižici, ki smo jo za letos pripravili v Nadškofiji Maribor, boste našli: predlog homilije za 3. in 4. velikonočno nedeljo, uvode za sveto mašo ter prošnje vernikov za vsak dan v tednu, za vsak dan predlog polurne molitve pred izpostavljenim Najsvetejšim za duhovne poklice, predloge za teden molitve za srečanja različnih skupin, in sicer: katehezo za 2. in 3. triado, predlog za srečanje ministrantov in ministrantk, predlog za srečanje mladih, predlog za srečanje zakonske in biblične skupine. Na koncu je nekaj predlogov za ogled kratkih filmov o poklicanosti. Naj nas pri naši molitvi in njenem pospeševanju vodi in navdihuje neomajno zaupanje, ki se opira na Božjo moč in Kristusovo zagotovilo, da »vsak, kdor prosi, prejme, kdor išče, najde, kdor trka, se mu bo odprlo!«.
S. Štefka Klemen OSU

Sv. Filip in Jakob ml., apostola, praznik
2022-05-03
Sv. Filip iz Betsajde, sprva učenec Janeza Krstnika, je eden prvih Jezusovih učencev. Prestal je mučeniško smrt verjetno v Frigiji. Sv. Jakob mlajši, Jezusov sorodnik po Mariji, pa je bil škof v Jeruzalemu, goreč v spokornih delih in molitvi. Po starodavnem izročilu je bil do smrti mučen leta 62.
Vir: Hozana.si

Razstava akad. slikarja Žige Okorna
2022-05-03 19:00
Vabimo vas na odprtje razstave akad. slikarja Žige Okorna Obzorje biti, ki bo v torek, 3. maja 2022, ob 19. uri v Kregarjevem atriju Zavoda sv. Stanislava.
Avtorja in njegovo delo bo predstavil arhitekt in pisec Janko Rožič, glasbeni program ob odprtju pa bodo oblikovale učenki klavirja Glasbene šole v Zavodu sv. Stanislava in njuna profesorica Nadja Vodišek.
Razstava je na ogled od 20. aprila do 23. maja 2022 v Kregarjevem in Meršolovem atriju Zavoda sv. Stanislava v Šentvidu, več o njej pa lahko preberete na galerijski spletni strani.
Vir: Katoliška Cekrev

Vseslovensko romanje gasilcev
2022-05-04 15:00 - 17:00
Na praznik svetega Florijana pri Mariji Pomagaj na Brezjah tradicionalno poteka vseslovensko romanje gasilcev. Slovesna sveta maša bo ob 15. uri, daroval jo bo ljubljanski pomožni škof msgr. dr. Anton Jamnik.
V Katoliški cerkvi 4. maja praznujemo god sv. Florijana, mučenca. Sveti Florijan je zavetnik gasilcev in ga pogosto upodabljajo, ko z vrčem vode gasi ogenj. Je priprošnjik tistih, čigar domove pogosto ogrožata požar ali strela.
Na soboto ob prazniku njihovega zavetnika k Mariji Pomagaj tradicionalno priromajo gasilke in gasilci različnih slovenskih gasilskih društev. Sveto mašo ob 15. uri bo daroval ljubljanski pomožni škof msgr. dr. Anton Jamnik.

Sredini duhovni večeri - Ignacijeva dediščina med nami
2022-05-04 20:00, 2022-05-11 20:00
Ignacijev dom duhovnosti vabi na zadnja srečanja v okviru Sredinih duhovnih večerov.
S predavanji, pogovori in vajami molitve se približujemo liku in duhovnosti sv. Ignacija Lojolskega. Njegova duhovna pot – od spreobrnjenja pred 500 leti do ustanovitve Družbe Jezusove in nastanka nekaterih njegovih spisov (Avtobiografija, Duhovni dnevnik, jezuitske Konstitucije, pisma) – je navdih in spodbuda tudi nam, ki smo še na poti spreobrnjenja in poslanstva v današnji Cerkvi in svetu.
Sredini duhovni večeri potekajo vsako sredo ob 20. uri preko Zooma:
Povezava: https://us06web.zoom.us/j/89431909686?pwd=[REDACTED]
ID: 89431909686
Geslo: 053123
Dobrodošli vsi, ki bi radi vneli svojega duha ob tem izrednem svetniku!
Koledar prihajajočih večerov:

4. maj: Ignacij in Cerkev, predaval bo p. Marko Rupnik DJ iz Rima
11. maj: Kontemplacija Jezusovega vstajenja (DV 218), vodena molitev s p. Miodragom Kekićem DJ
18. maj: Ignaciji, šolstvo in ignacijanska pedagogika, predaval bo p. Silvo Šinkovec DJ

Duhovni vikendi Ignacijevega doma v velikonočnem času
2022-05-06 08:00 - 17:00
Vabljeni, da se v mesecu maju udeležite katerega od programov Ignacijevega doma duhovnosti in sicer:
Duhovni vikend ob filmu: Ivanovo otroštvo
Film Andreja Tarkovskega je vojni film, ki pa ne prikazuje nasilja, temveč govori o izgubljenih otroških sanjah, o prijateljstvu, bolečini, spravi, upanju. K doživetju umetniške stvaritve ruskega režiserja bodo pripomogli ozračje tišine in molitve, sprehodi, izmenjava vtisov in izkušenj v skupini.
Vodi p. Janez Poljanšek DJ
Datum: 6.-8. maj
Dnevnik hvaležnosti: “Ustavi se, da te duša ujame”
Toliko hitimo, da je res prav in dobro, da se ustavimo. Zato, da najdemo stik s seboj, stik z vsem, kar nam je dano – in s tem stik z Bogom, ki je véliki Darovalec.
Vodi p. Milan Bizant DJ.
Datum: 12.-15. maj
Duhovne vaje za notranje ozdravljenje
Notranje rane zaznamujejo in negativno obarvajo celostno doživljanje sebe, drugih, življenja in Boga. Kako naj odrastemo in polno zaživimo, kako naj rane celijo, kako do odpuščanja in sprave?
Vodi p. Mio Kekić DJ.
Datum: 26.-29. maj
Binkoštni vikend
Sv. papež Pavel VI. je nekoč zaklical, da je Sveti Duh tisto, kar Cerkev najbolj potrebuje: »On je veter njenih jader, njen tolažnik, izvir karizem in pesmi, izvir miru in veselja …
Vodi p. Mio Kekić DJ.
Datum: 3.-5. junij
Vsak program ima na spletni strani Ignacijevega doma duhovnosti priložen prijavni obrazec, za informacije in prijave pa nas lahko tudi pokličete na 051613374, od ponedeljka do petka med 8. in 14. uro, ali nam pišete na info@ignacijevdom.si.
Vir: Katoliška Cerkev

Praznovanje 70. obletnice izhajanja slovenskega katoliškega tednika Družina
2022-05-06 18:30
Slovenski katoliški tednik Družina praznuje 70. obletnico izhajanja. V okviru praznovanja bo v petek, 6. maja 2022, v ljubljanski stolnici sveta maša, ki jo bo ob 18.30 daroval ljubljanski pomožni škof msgr. dr. Anton Jamnik.
V petek, 6. maja, bo katoliške novinarje nagovoril glavni urednik katoliškega novičarskega portala Crux John Allen na temo Vloga in poslanstvo katoliških medijev v Cerkvi in družbi danes.
Več na spletni strani Družine.

Slovenski katoliški tednik Družina od maja 1952 izhaja kot verski list tedanje apostolske administrature za Goriško. Njen ustanovitelj in izdajatelj je bil apostolski administrator msgr. dr. Mihael Toroš.
Družina naj bo!
Idejni vodja je bil apostolski administrator za Goriško dr. Mihael Toroš, ki je od takratnih oblasti dobil dovoljenje za izdajanje novega verskega lista. Ime Družina si je zamislil njen prvi glavni urednik dr. Jože Premrov. »V mislih sem imel slovenski narod, ki naj bo ena sama Družina. Ko sem razloge povedal Torošu, me je od veselja objel in dejal ‘Družina naj bo!’« je o nastanku imena ob 50-letnici izhajanja povedal Premrov.
Iz primorskega verskega lista se je Družina razširila v vseslovenski verski časopis
Kljub dovoljenju oblasti se je Družina spopadala s številnimi podtikanji, kar je pri njenih ustvarjalcih vzbujalo slutnjo, da bi časopis lahko celo prepovedali. Zato je njeno preživetje vse do sedanjosti res pomemben dosežek. Uredniki in sodelavci niso obupali, iskali so nove poti, krog naročnikov se je širil in prerasel Primorsko, za katero je bil časopis prvotno namenjen. Leta 1965 je tako dosegla že vse slovenske škofije in zamejstvo, zdaj jo prejmejo tudi rojaki po svetu.
Leta 1973 je Družina iz štirinajstdnevnika (v letih med 1956 in 1961 je zaradi političnega pritiska izhajala le enkrat mesečno) postala tednik, kar je še zdaj. Od leta 1998 redno izhaja v barvah. Letno izide 52 številk, ob posebnih priložnostih pa tudi izredna številka. Ob obisku sv. papeža Janeza Pavla II. leta 1996 je tri dni izhajala vsak dan.
Družino bogatijo priloge, spletna stran, družbena omrežja, knjige in revije
Družini so se pridružile tudi priloge. Zdaj redno izhajata dve: mesečno izide Slovenski čas, vsak teden pa Naša družina. V koraku s časom je Družina dobila tudi spletno stran, na kateri lahko vsak dan spremljate novice iz Cerkve doma in po svetu, obveščamo vas o dogodkih v galeriji Družina in novostih založbe Družina, ki poleg časopisa izdaja tudi revije in knjige za različne okuse in starosti. Spremljate nas lahko tudi na facebooku, twitterju in instagramu.
Učimo se iz zgodovine, zazrti smo v prihodnost
Podrobneje o zgodovini Družine lahko preberete tule, iz nje se sicer učimo, še posebej pa smo osredotočeni na prihodnost.
Voščilo članov programskega sveta Družine
“Ob prazniku tednika Družina, ki praznuje 68 let, želimo vsem, ki jo pripravljajo, vse najboljše! Zahvaljujemo se jim za njihov trud pri posredovanju pozitivne podobe o Cerkvi, veri in krepitvi krščanske identitete ter ponosa. V zgodovini so se najbolj krepile in (končno) preživele tiste kulture, ki so posodobile svoje življenje z novimi in učinkovitejšimi sredstvi komuniciranja. Za današnjo digitalno dobo, katero zapolnjuje družba tveganja, bodo udarci, kot so koronavirus nekaj zelo pogostega. V takšnih situacijah bodo preživele mrežne strukture komuniciranja. Katoliške družine, župnije in druge skupnosti so kot majne celice, ki jih je potrebno povezovati.
V prihodnje bo tednik Družina učinkovit, če bo uspel med seboj povezovati vse katoličane med seboj in s Kristusom, obenem pa bo nagovarjal tudi druge kristjane, iskalce Boga ter s svojimi stališči dobrohotno izzival neverne.”
Jože Plut, Bogdan Vidmar in David Kraner
Hvala tudi vsem, ki nas berete. Pri Družini se bomo še naprej trudili, da bomo pripravljali verodostojne novice, vsebine iz življenja Cerkve doma in po svetu, obveščali vas bomo z dogajanji v naši družbi. Z vašo podporo še naprej ostajamo največja SLOVENSKA DRUŽINA.

Zgodovina tednika Družina
Besedilo je pripravil msgr. mag. Franci Petrič.
V letu 1952 je bil pritisk komunistične oblasti na Cerkev najhujši in tudi uredništvo se je ukvarjalo s težkimi administrativnimi in gmotnimi ovirami (npr. t. i. »pomanjkanje« papirja). Prva naklada je bila v 15.000 izvodih, z vsako naslednjo številko pa je naraščala. Družina je takrat izhajala kot štirinajstdnevnik. Administrativno omejevanje naklade je trajalo do leta 1962, ko je Družina dosegla 56.000 izvodov. V letih med 1956 in 1961 je zaradi političnega pritiska izhajala le kot mesečnik. Od leta 1962 pa spet kot štirinajstdnevnik.
Dne 20. maja 1965 je apostolski administrator za slovensko Primorje (pozneje koprsko škofijo) škof msgr. dr. Janez Jenko Družino zaupal vsem trem slovenskim ordinarijem, ki je takrat tudi formalno postala glasilo vseh slovenskih škofij. To je bil čas ureditev diplomatskih odnosov med SFRJ in Svetim sedežem, zato je postal pritisk komunistične oblasti ohlapnejši, naklada pa je zaradi vse bolj pestre in obširne vsebine strmo rasla (leta 1966 Družina prvič izide v 100.000 izvodih). Vsebina, ki je bila dotlej pretežno omejena na nabožne članke, pridige in kvečjemu domoljubne spise, je svojim bralcem začela širiti obzorje s poročili o dogodkih v Cerkvi doma in po svetu. To je doba pomladne rasti in bujnega razcveta, ki se kaže v rekordnih nakladah. V letu 1971 je štela 130.000, za božič 1971 pa celo rekordnih 147.000 izvodov. Januarja 1973 je začela Družina izhajati kot tednik.
Konec sedemdesetih in na začetku osemdesetih let je Družina s svojim pisanjem vztrajno odpirala pereča vprašanja in v javnosti širila kritično misel. Posebej se je angažirala v prizadevanjih za pravice katoličanov in verujočih v socialistični družbi: vprašanja uradne ateistične vzgoje v šolah, praznovanje božiča kot dela prostega dne, pravice vernih v javnih zavodih (duhovna oskrba v zaporih, bolnišnicah, domovih za ostarele), demokratizacija družbe idr. Ob uvedbi demokracije leta 1990 je Družina podpirala osamosvajanje slovenske države.
Družina sedemdesetih in osemdesetih let je, kot je dejal dr. Drago Klemenčič, »kazalec svoboščin pri nas«. Tudi policijska zaslišanja, preiskave prostorov uredništva in sodno preganjanje takratnim urednikom ni vzelo poguma, da ne bi ostali kritični spremljevalci družbenih dogajanj. Zaradi zavzemanja za pravice vernih v družbi je bila Družina 26. januarja 1975 zaplenjena. S hvaležnostjo se spominjajo prvega urednika dr. Jožeta Premrova, pa tudi na ostalih nekdanjih urednikov: dr. Ivan Merlaka, dr. Draga Klemenčiča, dr. Janeza Grila in pokojnega Frančka Križnika.
Družina se je v preko 60. letih obstoja iz verskega tednika z omejenim številom strani razvila v kakovosten tednik, ki redno izhaja. Tudi tehnično je dosegla napredek, saj že od leta 1998 redno izhaja v barvah. Nekoč je pri Družini delalo majhno število ljudi (urednik, lektor in računovodja), danes pa ima v uredništvu zaposlenih več novinarjev in tehnično osebje. Letno izide 52 številk, ob posebnih priložnostih pa tudi izredna številka. Vsaka številka ima nad trideset rednih sodelavcev in več desetin občasnih piscev, ki poročajo o življenju posameznih župnij in skupnosti.
Družina je vsebinsko zasnovana kot katoliški tednik, ki redno poroča o življenju Cerkve doma in v svetu ter se hkrati ukvarja z vsemi vprašanji, ki zadevajo sodobnega človeka. Z demokracijo se je prostor svobode razširil, zato kot katoliški časopis obravnavamo vsa vprašanja, ki zanimajo današnjega Slovenca – od kulture in politike, do umetnosti, prostega časa ter tudi športa. Posebno pozornost namenjamo evangelizaciji mladih.
Slovenskemu človeku hočemo oznanjati besedo odrešenja. Naše poslanstvo je povezovati krajevno občestvo Cerkve na Slovenskem z vesoljno Cerkvijo, širiti obzorja, odgovarjati na duhovne, verske, kulturne, narodnostne pa tudi politične potrebe vernega človeka. Z vstopom v jubilejno leto smo 18. maja 2011 dali tedniku novo zunanjo podobo. Vsebinsko je danes Družina obogatena še z različnimi prilogami, kot so: Naša družina (namenjena družini in vzgoji), Kažipot(medijska priloga), Slovenski čas (priloga za družbo in kulturo), Berem bereš(knjige in založniška dejavnost) ter Vodnik po duhovnih vajah.
Ob 60. jubileju je izšla tudi posebna priloga, kjer je predstavljen časopis, njegovi novinarji, sodelavci, dopisniki in bralci. Družina prinaša slovenskemu človeku oznanilo Sveta vera bodi vam luč, materni jezik pa ključ ter želi ostati svetilnik vere in ljubezni do Cerkve in slovenskega naroda.
Vir: Katoliška Cerkev

Slavilni koncert
2022-05-07 19:30
Mladi, stari in vsi vmes, vabljeni, da se nam pridružite na slavilnem koncertu, ki bo 7. 5. 2022 ob 19.30 v Športni dvorani Pungrt v Šmartnem pri Litiji. Na koncertu bosta igrala Stična bend in skupina Svetnik. Lepo vabljeni, da se nam pridružite, da skupaj zapojemo slavo Gospodu.
Vir: FB profil Katoliške mladine

Nikodemovi večeri 2022 – 1. večer: Vpliv umetne inteligence na uporabnika
2022-05-09 19:00
Katoliška mladina skupaj s Teološko fakulteto UL 9. maja 2022 ob 19.00 pripravlja 1. Nikodemov večer, ki bo potekal na Ekonomski fakulteti v Ljubljani. Naslov prvega večera za študente je Vpliv umetne inteligence na uporabnika.
Umetna inteligenca (UI) drastično spreminja naša življenja in v bližnji prihodnosti jih bo vse bolj. Njen velik vpliv je odraz njene velike moči, katera po eni strani prinaša upanje, da bomo kmalu lahko reševali probleme, ki jih brez tovrstne napredne tehnologije do sedaj nismo mogli, po drugi strani pa odpira tudi pomembna etična vprašanja, ki spremljajo razvoj UI in njeno uporabo na ključnih družbenih področjih. Za iskanje odgovorov na ta vprašanja je potreben interdisciplinaren dialog in Nikodemovi večeri 2022 želijo prispevati svoj del k njegovi vzpostavitvi.
Za več informacij o gostih večera kliknite na spletno stran Katoliške mladine.
Katoliška mladina
Vir: Katoliška Cerkev

Nikodemovi večeri 2022 - 2. večer: Etični izzivi umetne inteligence
2022-05-10 19:00
Katoliška mladina skupaj s Teološko fakulteto UL 10. maja 2022 ob 19.00 pripravlja 2. Nikodemov večer, ki bo potekal na Fakulteti za računalništvo in informatiko.
Umetna inteligenca (UI) drastično spreminja naša življenja in v bližnji prihodnosti jih bo vse bolj. Njen velik vpliv je odraz njene velike moči, katera po eni strani prinaša upanje, da bomo kmalu lahko reševali probleme, ki jih brez tovrstne napredne tehnologije do sedaj nismo mogli, po drugi strani pa odpira tudi pomembna etična vprašanja, ki spremljajo razvoj UI in njeno uporabo na ključnih družbenih področjih. Za iskanje odgovorov na ta vprašanja je potreben interdisciplinaren dialog in Nikodemovi večeri 2022 želijo prispevati svoj del k njegovi vzpostavitvi.
Za več informacij o gostih večera kliknite na spletno stran Katoliške mladine.
Katoliška mladina
Vir: Katoliška Cerkev
