Nadškofija Ljubljana

54. narodno romanje bolnikov, invalidov in starejših na Brezje
2022-06-18 08:30 - 14:00 (Europe/Ljubljana)
V soboto, 18. junija 2022, bo po dveh letih zopet potekalo narodno romanje bolnikov, invalidov in starejših na Brezje brez omejitev zaradi ukrepov ob epidemiji. Prav epidemijaje najbolj prizadela bolnike, starejše in invalide in jim onemogočila druženje in druge aktivnosti, zato je še posebej v letošnjem letu naše poslanstvo, da jih povabimo in jim omogočimo, da se romanja udeležijo.
Vabimo župnije, župnijske Karitas, da v vašem kraju starejše, bolne, invalide povabite na romanje. Poleg tega vas prosimo, če le zmorete, da organizirate tudi avtobusne prevoze in spremstvo na avtobusih. S tem bomo omogočili udeležbo predvsem tistim, ki si želijo, pa nimajo svojih prevozov.
Potek romanja:
– od 8.00 dalje zbiranje romarjev,
– ob 9.00 uri molitev rožnega venca in petje,
– ob 10.00 slovesna romarska sveta maša, somaševanje vodi msgr. Maksimilijan
Matjaž, celjski škof,
– ob 13.30 večernice s petimi litanijami.
Hvala za pomoč pri romanju in se vidimo na Brezjah. Veselimo se srečanja na Brezjah.
Vir: Karitas.si

Praznik sv. Rešnjega telesa in krvi
2022-06-16
Praznik sv. Rešnjega telesa in krvi bomo v Katoliški cerkvi praznovali v četrtek, 16. junija 2022.
Na ta dan obhajamo Jezusovo navzočnost v zakramentu sv. Rešnjega telesa in krvi – evharistije, ki je središče krščanske vere in zakramentalnega življenja vernih. Na praznik so ponekod v navadi različne oblike procesij, s čimer verniki tudi navzven pokažejo svojo vero. Praznik je zapovedan, zato se katoličani ta dan udeležijo bogoslužja.

Praznik nima stalnega datuma, saj je določen glede na praznik velike noči in ga obhajamo v četrtek drugi teden po prazniku binkoštih.

Izraz evharistija prihaja iz grškega glagola eucharistein, ki pomeni zahvaljevati se. Evharistija je primarni zakrament predvsem zato, ker je pri drugih zakramentih prisotno deleženje pri neki Kristusovi kreposti, pri evharistiji pa je vsebovan Kristus sam, učlovečena Beseda, glavni avtor zakramentov. Sama v sebi je evharistija najprej zakrament Božje ljubezni do ljudi, kot jo označuje tridentinski koncil. Nato je zakrament edinosti Cerkve, saj se z evharistijo izrazi in hkrati uresničuje edinost Božjega ljudstva. Z drugim vatikanskim koncilom bi lahko sintetizirali, da je Kristus pri zadnji večerji zaupal svoji Cerkvi “spomin svoje smrti in svojega vstajenja: zakrament dobrotljivosti, znamenje edinosti, vez ljubezni, velikonočno gostijo, v kateri se prejema Kristus, duša napolnjuje z milostjo in nam daje poroštvo prihodnje slave” (B 47).
Vidiki zakramenta evharistije
Za zakrament evharistije so se v zgodovini Cerkve izoblikovali različni vidiki in različna imena. Jezus je pri zadnji večerji z učenci, pri kateri je kruh spremenil v svoje telo ter vino v svojo kri, postavil zakrament evharistije,[1] njegovo obhajanje pa je od začetkov krščanstva razpoznavno znamenje kristjanov. Postavitve zakramenta evharistije se spominjamo pri vsaki maši, posebej tedaj, ko duhovnik izreka posvetilne besede nad kruhom in vinom.[2] Kristjani verujemo, da kruh po prebistvenju (transsubstanciaciji) postane Jezusovo telo, vino pa Jezusova kri.
Posvečene hostije se hranijo v ciborijih, eno hostijo pa v običajno umetniško izdelani monštranci.[3] Namen hranjenja posvečenih hostij je dejstvo Jezusove trajne navzočnosti v zakramentalni obliki kot tudi možnost za češčenje. Duhovniki monštranco izpostavljajo v češčenje za posebne priložnosti, ob veliki noči in prazniku sv. Rešnjega telesa in krvi pa so v navadi tudi procesije, ki potekajo po cerkvah in/ali v bližnji okolici. Za praznik sv. Rešnjega telesa in krvi je marsikje v navadi postavljanje začasnih kapelic ali oltarjev, mimo katerih poteka sprevod. Duhovnika z monštranco poleg bogoslužnih sodelavcev spremljajo verniki in s tem izrazijo zunanjo versko pripadnost.
Zakrament evharistije skupaj s krstom in birmo sodi med zakramente uvajanja v krščanstvo. Otroci, ki so redno vključeni v proces kateheze, ki poteka v župnijah, v Cerkvi na Slovenskem k prvemu obhajilu pristopijo na koncu tretjega razreda. Evharistija pomeni tako polnost in vrh uvajanja v krščanstvo.

[1] Prim. Mt 26,26–30, Mr 14,22–26; Lk 22,14–23 in 1 Kor 11,23–25.
[2] Ko je šel prostovoljno v trpljenje, je vzel kruh, se zahvalil, ga razlomil, dal svojim učencem in rekel: »Vzemite in jejte od tega vsi, to je moje telo, ki se daje za vas.« Prav tako je po večerji vzel kelih, se spet zahvalil, ga dal svojim učencem in rekel: »Vzemite in pijte iz njega vsi, to je kelih moje krvi nove in večne zaveze, ki se za vas in za vse preliva v odpuščanje grehov. To delajte v moj spomin.«
[3] Monštranca je sveta posoda, umetniško izdelana, s podstavkom in stekleno odprtino, v katero se postavi sveta hostija v javno čaščenje.
Vir: Katoliška Cerkev

Večer Plus+
2022-06-07 20:00
Bog v središču. Slavljenje. Molitev v tišini. Spoved. Življenjske zgodbe.
Priložnost za vsakega, da se umiri, okrepi, prejme upanje, najde svoje mesto v svetu. Tudi v letu 2021/22.
Večere pripravljata Katoliška mladina in skupina Svetnik.
Naslednji večer bo:
DATUM: 7. 6. 2022, ob 20.00
KRAJ: Antonov dom na Viču
ZA KOGA: večeri so odprti za vse starosti
Vir: Katoliška mladina

Razstava s. Tine Dajčer z naslovom Rojstvo besede
2022-06-06 16:30 - 17:00
Vabimo vas na odprtje slikarske razstave s. Tine Dajčer Rojstvo besede, ki bo v ponedeljek, 6. junija 2022, ob 16.30 v Meršolovem atriju Zavoda sv. Stanislava. Razstavo bo odprl mag. Anton Česen, direktor Zavoda sv. Stanislava, v kulturnem programu pa bodo nastopile dijakinje Škofijske klasične gimnazije.
Razstava bo na ogled do konca julija, več o njej pa lahko preberete na galerijski spletni strani.
Vir: Katoliška Cerkev

Binkošti
2022-06-05
S slovesnim praznikom binkošti, ki ga bomo letos praznovali v nedeljo, 5. junija 2022, bomo v Katoliški cerkvi sklenili velikonočni čas.
Praznik obhajamo 50 dni po veliki noči in je praznik prihoda Svetega Duha, ker je na ta dan po svetopisemskem sporočilu nad zbrane učence in Božjo mater Marijo prišel Sveti Duh (prim. Apd 2,1–11; Jn 20,19–23).[1]
Sveti Duh v življenju krščanske skupnosti
Iz svetopisemskega besedila izhaja pomen delovanja Svetega Duha v Cerkvi in življenju krščanske skupnosti, saj je on dejavno navzoč ob sprejemanju odločitev (prim. Apd 15,28), izbira oznanjevalce (prim. Apd 13,2) ter jih vodi (Apd 8,26–40). Začetki Cerkve so po Apostolskih delih v tesni povezanosti s prihodom Svetega Duha, zato v drugem Lukovem delu – Apostolskih delih – binkošti zavzemajo središčno mesto. Kakor je Jezus po krstu v Duhu začel svoje delovanje s programskim govorom v nazareški shodnici, ki ga je sklenil z opozorilom, da so vsi (ne samo Judje) poklicani k odrešenju; tako tudi Cerkev po svojem binkoštnem krstu (prim. Apd 2,1–4) začenja svoje poslanstvo s Petrovim govorom v Jeruzalemu (prim. Apd 2,14 in sl.), ki na koncu nakaže univerzalni vidik odrešenja (prim. Apd 2,39). Tako sta celotno evangeljsko poslanstvo Cerkve, kakor tudi poslanstvo Jezusa Kristusa prikazana kot delovanje pod vodstvom Svetega Duha.[2]
Apostolska dela pričujejo o delovanju Svetega Duha ne samo ob nastanku Cerkve, ampak tudi o njegovem stalnem spremljanju Cerkve na njeni poti napredovanja. Celotna knjiga je eno samo sklicevanje na Svetega Duha. Ta je dvakrat omenjen kot prvotni dejavnik odrešenja, njegovo delo je tudi obrat Cerkev k poganom. Po molitvi, veri in krstu Sveti Duh podarja moč za pričevanje ter vodi Cerkev pri njenem misijonskem poslanstvu in oznanjevanju evangelija.[3]
Sveti Duh in nova evangelizacija
Sveti Duh je začetnik in počelo vsake evangelizacije, je prvenstveni nosilec veselega oznanila v svet in prehiteva človeško oznanjevanje evangelija. Papež Pavel VI. (1963–1978) je izpostavil vlogo Svetega Duha kot glavnega dejavnika evangelizacije, zato mora Cerkev bolj premišljevati naravo, vlogo in način delovanja Svetega Duha v današnji družbi in evangelizaciji. Ko Cerkev danes čuti potrebo po novi evangelizaciji, pravzaprav čuti potrebo po bolj odločni poslušnosti in odprtosti za delovanje Svetega Duha.[4]
Nova evangelizacija, ki pomeni prehod od tradicionalne k osebni veri, pomeni tudi novo prisluškovanje Svetemu Duhu, ki tudi za danes pozna prave rešitve za nastale razmere. Evangelizacija je tudi »nova«, ker Sveti Duh neprestano ustvarja novost Božje besede in ljudi na novo duhovno prebuja. Sveti Duh je tisti, ki evangeliju odpira pot v srca ljudi in družbe (prim. Apd 16,9–10) ter konkretizira evangeljsko sporočilo v sodobni čas in okolje.[5]
Izraz binkošti in cerkveno leto
Beseda binkošti izhaja iz nemškega jezika (Pfingsten iz ‘der fünfzigste Tag’ (petdeseti dan)), pojem pa izhaja iz grške besede pentekoste’ (hemera), kar pomeni petdeseti (dan). Po binkoštih se v Katoliški Cerkvi nadaljuje liturgični čas med letom, ki traja do konca cerkvenega leta oziroma do začetka adventnega časa. Velikonočno svečo v cerkvah z oltarnega prostora odnesejo h krstnemu kamnu, duhovniki in drugi sodelavci pa pri bogoslužju nosijo liturgična oblačila v zeleni barvi.

[1] Apd 2,1–11: Ko je prišel binkoštni dan, so bili vsi zbrani na istem kraju. Nenadoma je nastal z neba šum, kot bi se bližal silovit vihar, in napolnil vso hišo, kjer so se zadrževali. Prikazali so se jim jeziki, podobni plamenom, ki so se razdelili, in nad vsakim je obstal po eden. Vsi so bili napolnjeni s Svetim Duhom in začeli so govoriti v tujih jezikih, kakor jim je Duh dajal izgovarjati. V Jeruzalemu so tedaj prebivali Judje, pobožni možje iz vseh narodov pod nebom. Ko se je razširil glas o tem, se je zbrala množica ljudi, ki so bili vsi iz sebe, ker jih je vsakdo slišal govoriti v svojem jeziku. Strmeli so, se čudili in govorili: Glejte, ali niso vsi ti, ki govorijo, Galilejci? Kako, da jih slišimo vsak v svojem materinem jeziku? Parti, Medijci in Elamci in tisti, ki prebivamo v Mezopotamiji, Judeji in Kapadokiji, v Pontu in Aziji, v Frigiji in Pamfiliji, v Egiptu in v libijskih krajih blizu Cirene, in mi iz Rima, ki se zdaj mudimo tukaj, Judje in spreobrnjenci, Kreni in Arabci – vsi jih slišimo, kako v naših jezikih oznanjajo velika Božja dela!
Jn 20,19–23: Pod noč tistega dne, prvega v tednu, ko so bila tam, kjer so se učenci zadrževali, vrata iz strahu pred Judi zaklenjena, je prišel Jezus, stopil mednje in jim rekel: »Mir vam bodi!« In ko je to rekel, jim je pokazal roke in stran. Učenci so se razveselili, ko so videli Gospoda. Tedaj jim je Jezus spet rekel: »Mir vam bodi! Kakor je Oče mene poslal, tudi jaz vas pošiljam.« In ko je to izrekel, je dihnil vanje in jim dejal: »Prejmite Svetega Duha! Katerim grehe odpustite, so jim odpuščeni; katerim jih zadržite, so jim zadržani.«
[2] Prim. C. Sorč, Sveti Duh, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003, 524.
[3] Prim. C. Sorč, n. d., 525.
[4] Prim. C. Sorč, n. d., 587.
[5] Prim. C. Sorč, n. d., 587.

Vir: Katoliška Cerkev

Slovesna Akademija ob Ignacijevem letu
2022-06-04 20:00
V soboto, 4. junija 2022, ob 20. uri bo v cerkvi sv. Jakoba v Ljubljani akademija ob 400 let kanonizacije sv. Ignacija Lojolskega.
Slovenski jezuiti, skupaj z jezuiti vsega sveta, letos praznujejo 400 let kanonizacije sv. Ignacija Lojolskega. Ljubljančani so kanonizacijo proslavili 4. junija 1622. Na isti dan, 400 let pozneje, pripravljajo slovesno akademijo, s katero želijo izraziti veselje nad vsem, kar so prejeli in še vedno prejemajo po Ignacijevi karizmi.
Vabilo najdete na tej povezavi.

Sv. Ignacij se je rodil leta 1491 v španski pokrajini Baskija. Viteška vzgoja in izobrazba za dvornega paža sta v njem vzbudila veliko željo po slavi in sanjarjenje o služenju dvornim damam. Pri tridesetih letih mu je ob branjenju Pamplone topovska krogla razmesarila nogo. V večmesečnem okrevanju pa se je njegovo življenje pričelo temeljito spreminjati. Ob branju Svetega pisma in življenja svetnikov je začel postavljati pod vprašaj svoje dotedanje življenjske ideale in se vse bolj navduševati ob zgledih svetnikov. Po okrevanju je zapustil domači grad v Lojoli in se odpravil na romanje.

V Manresi, kraju blizu Montserrata v Kataloniji, je preživel eno leto v molitvi in askezi. V tem času je doživljal velike notranje spremembe v sebi, kar sam imenuje spreobrnjenje. Svojo izkušnjo molitve tega časa je zapustil drugim v znameniti knjižici Duhovne vaje in drugih spisih.

Njegova želja je bila, da bi lahko živel in deloval v Sveti deželi, v krajih, kjer je živel in deloval Jezus. Zato se je odpravil na romanje v Jeruzalem. Vendar mu zaradi političnih razmer tistega časa ni bilo dano, da bi lahko ostal tam. Ob vrnitvi v Evropo pa se je po premisleku posvetil študiju latinščine in filozofije v Parizu. Želel je pomagati dušam, kot se je sam izrazil. Govoriti z ljudmi o evangeliju in jim na podlagi lastne izkušnje duhovnih vaj pomagati, da bi tudi sami iskali in našli Boga, ter svoj odgovor na njegovo ljubezen. Kot neizobražen laik pa je imel v času inkvizicije precej težav z obtožbami o hereziji, zato se je posvetil filozofskemu in potem še teološkemu študiju. Skupaj s šestimi prijatelji, ki jih je zbral ob sebi v času študija v Parizu, je 15. avgusta 1534 na Montmartru naredil zaobljube čistosti in neporočenosti. Odločili so se tudi, da bodo romali v Jeruzalem, česar pa zaradi vojne s Turki niso mogli uresničiti. Namesto tega so odšli v Rim in se leta 1538 ponudili na razpolago papežu Pavlu III, da jih ta pošlje kamor se njemu zdi najbolj potrebno. 15. aprila 1539 so ti prijatelji postavili temelj nove redovne družbe, ki so jo poimenovali Societas Jesu, Družba Jezusova. Uradna papeževa potrditev Družbe Jezusove se je zgodila 27. septembra 1540. Eno leto pozneje je bil Ignacij enoglasno izvoljen za prvega vrhovnega predstojnika. Ostal je v Rimu, kjer je vodil mlado Družbo, sestavil njene konstitucije, to je pravno osnovo življenja in delovanja, si veliko dopisoval z drugimi jezuiti in tudi pastoralno deloval. Njegova posebna skrb so bili predvsem tisti, za katere se nihče drug ni zavzemal, reveži, prostitutke, judje in podobni. 31. julija 1556 je Ignacij v Rimu umrl. V tem času je bilo po vsem svetu že več kot tisoč jezuitov. Leta 1622 je bil skupaj s svojim velikim prijateljem Frančiškom Ksaverijem razglašen za svetnika. Njegov praznik je v koledarju 31. julija.
Vir: jezuiti.si

Škofijski romarsko-sinodalni dan Nadškofije Ljubljana
2022-06-04 09:00 - 13:00
Škofijski romarsko-sinodalni dan Nadškofije Ljubljana bo potekal 4. junija 2022 od 9.00 do predvidoma 13.00 v prostorih Frančiškanskega samostana na Brezjah.
Na škofijskem sinodalnem dnevu bo najprej predstavljen osnutek povzetka sinodalnih prispevkov, sledilo bo delo po skupinah, v katerih bodo pripravljeni osnutek povzetka, ob skupnem razločevanju, dopolnili. Srečanje bodo sklenili s sveto mašo ob 12.00 v baziliki Marije Pomagaj in prihodnost sinodalne poti nadškofije izročili v Marijino varstvo.
Vabljeni župniki, redovniki, redovnice, laiki, še posebno župnijski sodelavci, člani ŽPS, ŽK ter drugih župnijskih skupin, člani gibanj, skupnosti, katoliških organizacij in ustanov; vabljeni so tako tisti, ki so že doslej sodelovali pri nastajanju sinodalnih prispevkov kot tudi vsi ostali, ki bi radi dodali svoj delež k sinodi v naši krajevni Cerkvi.

Obiskanje Device Marije, praznik
2022-05-31
Marijino obiskanje tete Elizabete je najprej uvedel sv. Bonaventura kot poseben praznik članov frančiškanske družine, pozneje ga je sprejel tudi rimski bogoslužni koledar. Namesto 2. julija ga sedaj praznujemo vmes med Gospodovim oznanjenjem in rojstvom sv. Janeza Krstnika.
Vir: Hozana.si

Maša ob spominu umora prof. dr. Lamberta Ehrlicha
2022-05-26 18:30
Maša ob spominu na umor prof. dr. Lamberta Ehrlicha, ki se je zgodil leta 1946 na Streliški ulici v Ljubljani, bo v ljubljanski stolnici sv. Nikolaja, 26. 5. 2022 ob 18.30 uri.

Praznik Gospodovega vnebohoda
2022-05-26
V Katoliški cerkvi bomo v četrtek, 26. maja 2022, obhajali slovesni praznik Gospodovega vnebohoda, ko je od mrtvih vstali Kristus dopolnil zemeljsko delovanje in odšel v nebo.
Gospodov vnebohod je poleg velike noči in binkošti eden izmed najpomembnejših krščanskih praznikov, ki so ga zanesljivo obhajali že ob koncu 4. stoletja.
Praznik obhajamo štirideset dni po veliki noči, saj se je Jezus po svetopisemskem izročilu po vstajenju štirideset dni prikazoval učencem in izbranim pričam, preden je odšel v nebo (prim. Mr 16,19–20; Lk 24,50–53 in Apd 1,9–11).[1]
Praznik želi poudariti pomen Kristusove bližine z Bogom Očetom in Svetim Duhom. Jezus, ki je z dušo in telesom odšel v nebesa, ostaja med nami prisoten na več načinov. Kot je zapisano v Konstituciji o svetem bogoslužju drugega vatikanskega cerkvenega zbora (1962–1965), je Kristus navzoč tedaj, ko skupnost verujočih (Cerkev) moli ali poje, v Božji besedi, zapisani v Svetem pismu, v duhovnikovi osebi, ko deluje v Jezusovem imenu, v zakramentih ter na posebej očiten in izrazit način v zakramentu evharistije, ki predstavlja trajno Kristusovo navzočnost.[2]
Pomen Kristusovega vstajenja in trajne navzočnosti med ljudmi je temelj, na katerem sloni nauk Cerkve in iz katerega izhaja tudi njeno verovanje. Cerkev po Kristusovem naročilu od zadnje večerje dalje (prim. Mt 26,26–30) ponavlja besede posvetitve kruha in vina v Kristusovo telo in kri.

[1] Vzdignil se je pred njihovimi očmi in oblak ga je zastrl njihovim pogledom. Ko so po njegovem odhodu strmeli v nebo, glej, sta stala pri njih dva moža v belih oblačilih, ki sta rekla: »Možje Galilejci, kaj stojite in gledate v nebo? Ta Jezus, ki je bil vzet od vas v nebo, bo prišel prav tako, kakor ste ga videli iti v nebo« (Apd 1,6–11).

[2] Prim. Konstitucija o svetem bogoslužju (B 7).
Vir: Katoliška Cerkev

"Marija prečista, vseh milosti vir"
2022-05-24 18:00 - 23:59
Skupaj s priznanimi glasbeniki se bomo po treh letih ponovno združili v večeru na čast, v zahvalo in priprošnjo, Mariji Pomagaj.Večer bo potekal na trgu pred baziliko, po večerni sveti maši, ki bo ob 18. uri.

Naslov prireditve – MARIJA PREČISTA, VSEH MILOSTI VIR, izhaja iz ene od pesmi skladatelja Franceta Ačka. Večer, na katerem bodo nastopili znani slovenski glasbeni ustvarjalci, pripravljamo na dan, ko praznuje Marija Pomagaj. Pesem in beseda se bosta združili v zahvalo Mariji Pomagaj za uslišane priprošnje, za številne molitve, ki jih pred Njo polagajo romarji.
Prireditev smo leta 2018 pripravili prvič in izredno lep odziv tako nastopajočih kot tudi poslušalcev nas je spodbudil, da glasbeni večer v čast Mariji Pomagaj postane tradicija. Veseli in počaščeni smo, da so se povabilu k sodelovanju na prireditvi odzvali priznani slovenski glasbeni ustvarjalci, različnih glasbenih zvrsti. Z izborom pesmi, ki so jih pripravili, smbomo spletli venček Mariji v zahvalo.
Večer bosta povezovala Bernarda Žarn in Jure Sešek, nastopali bodo: Modrijani, Ansambel Saša Avsenika, Marko Vozelj in Petra Stopar.
Vljudno vabljeni.
Vir: Marija.si

Marija, Pomočnica kristjanov - Marija Pomagaj, zavetnica Slovencev, slovesni praznik
2022-05-24
V Katoliški cerkvi 24. maja obhajamo praznik Marije Pomočnice kristjanov oz. Marije Pomagaj. V Sloveniji je slovesni praznik, saj je Marija Pomočnica kristjanov glavna zavetnica države.
K nastanku praznika sta pripomogla dva zgodovinska dogodka. V času papeža Pija V. (1566–1572) so dežele okrog sredozemskega morja ogrožali Turki. Zbral je 222 ladij in 40.000 vojakov, ki so se kleče izročili Marijinemu varstvu. Vnela se je huda bitka, v kateri so osvobodili 15.000 krščanskih sužnjev. Na tej osnovi je papež Pij V. Božji materi Mariji dal naziv Pomočnica kristjanov, ki je od tedaj tudi sestavni del litanij Matere Božje.
Na praznik Marije Pomočnice kristjanov oz. Marije Pomagaj se spominjamo vrnitve papeža Pija VII. (1800–1823) iz Napoleonovega ujetništva v Rim. Cesar Napoleon je v okviru vojaških pohodov zasedel tudi Rim in 17. maja 1809 razglasil ukinitev papeške države. Hkrati je ukazal, naj papeža ujamejo in odpeljejo v Francijo, kjer je trpel lakoto in pomanjkanje. Papež Pij VII. je bil brez strežaja, spovednika, vzeli pa so mu tudi brevir, knjige in pisala.
Leta 1814 se je zgodil preobrat. Napoleon je bil premagan in odstavljen in leta 1815 poslan v izgnanstvo. Odstop je podpisal v Fontainebleauju pri Parizu, kamor je dal zapreti tudi papeža Pija VII. Papež se je 24. maja 1815 vrnil v Rim in odločil, da se ta dan praznuje praznik Marije Pomočnice kristjanov. Leta 1815 se je rodil sv. Janez Bosko (1815–1888), ustanovitelj salezijancev, ki je svoje delo z mladino izročil v Marijino varstvo.
Praznik Marije Pomočnice kristjanov slovesno praznujejo v številnih škofijah po svetu. V ljubljanski nadškofiji ga posebej praznujejo na Brezjah, ki so najbolj priljubljena in znana slovensko božja pot ter v župniji Marije Pomočnice na Rakovniku.
Po naročilu mošenjskega župnika Urbana Ažbeta so leta 1800 na Brezjah postavili novo stransko kapelico v čast Mariji Pomagaj. V njej je bila slika Leopolda Layerja, posnetek znamenite Cranachove Marije Pomočnice. Leopold Layer je leta 1814 iz zaobljube, ker je bil po Marijini priprošnji rešen iz ječe, poslikal celotno kapelico. Marijina podoba je postala vir milosti in navdiha, saj so pred njo molili številni verniki, ki so prihajali od blizu in daleč. Pozornost so vzbudila različna uslišanja. Ljubljanski škof Jakob Missia (1897–1899) je 9. oktobra 1889 blagoslovil temeljni kamen za novo Marijino cerkev, 7. oktobra 1900 pa jo je tudi posvetil.
Vir: Katoliška Cerkev

Večer narodnih izročil
2022-05-23 19:00
Na predvečer praznika Marije Pomagaj se v baziliki tradicionalno zberemo k slovesni sveti maši. V večeru slovenskih krščanskih izročil se preko valov Radia Ognjišče povežemo s Slovenci po vsem svetu.
Več kot 40 let se Slovenci v domovini in po svetu na predvečer praznika Marije Pomočnice oziroma Marije Pomagaj povežemo v molitvi in sveti maši. Na ta večer se priporočamo Kraljici Slovencev, ki jo prosimo, da varuje slovenski narod in slovensko narodno izročilo.
Slovesno sveto mašo bo ob 19. uri v baziliki Marije Pomagaj daroval predsednik Slovenske škofovske konference, novomeški škof msgr. dr. Andrej Saje.
Po sveti maši bo sledila procesija s podobo Marije Pomagaj po vasi.
Lepo vabljeni.

Sredini duhovni večeri - Ignacijeva dediščina med nami
2022-05-18 20:00
Ignacijev dom duhovnosti vabi na zadnja srečanja v okviru Sredinih duhovnih večerov.
S predavanji, pogovori in vajami molitve se približujemo liku in duhovnosti sv. Ignacija Lojolskega. Njegova duhovna pot – od spreobrnjenja pred 500 leti do ustanovitve Družbe Jezusove in nastanka nekaterih njegovih spisov (Avtobiografija, Duhovni dnevnik, jezuitske Konstitucije, pisma) – je navdih in spodbuda tudi nam, ki smo še na poti spreobrnjenja in poslanstva v današnji Cerkvi in svetu.
Sredini duhovni večeri potekajo vsako sredo ob 20. uri preko Zooma:
Povezava: https://us06web.zoom.us/j/89431909686?pwd=[REDACTED]
ID: 89431909686
Geslo: 053123
Dobrodošli vsi, ki bi radi vneli svojega duha ob tem izrednem svetniku!
Koledar prihajajočih večerov:

4. maj: Ignacij in Cerkev, predaval bo p. Marko Rupnik DJ iz Rima
11. maj: Kontemplacija Jezusovega vstajenja (DV 218), vodena molitev s p. Miodragom Kekićem DJ
18. maj: Ignaciji, šolstvo in ignacijanska pedagogika, predaval bo p. Silvo Šinkovec DJ

Vir: Katoliška Cerkev

Slavilni koncert "Mir vam bodi"
2022-05-13 18:00
Katoliška mladina in Salezijanska mladina pripravljata slavilni večer, v petek 13. maja na Kureščku!
Stična bend in Mesto na gori vas skupaj z gosti vabita k slavljenju. Rezerviraj si datum in pridi skupaj s prijatelji!
Skupni slavilni večer smo poimenovali »Mir vam bodi« saj je v današnjem času posebej velika potreba po miru tako v svetovnem kot lokalnem okolju. V skladu s tem sta izbrana tudi datum – 13. maj, ko praznujemo prikazovanje Fatimske Marije, in kraj slavljenja – na Kureščku pri Kraljici miru.

Okvirni ‘program’:
18.00 priložnost za sv. mašo v cerkvi
19.00 slavilni koncert pred cerkvijo: *
bend Mesto na gori
pričevanje in duhovni nagovor
Stična bend
(Ves čas koncerta možnost svete spovedi.)
21.00 priložnost za slavljenje v cerkvi
* V primeru dežja bo dogodek v dvorani Gimnazije Želimlje.
#katoliskamladina #salezijanskamladina #mestonagori #stičnabend #večeriplus #večeriskg #skg #kurešček
Vir: FB profil Mesta na gori

Nikodemovi večeri 2022 - 3. večer: Umetna inteligenca: Ljudje in stroji v času digitalne dobe
2022-05-12 19:00
Katoliška mladina skupaj s Teološko fakulteto UL 12. maja 2022 ob 19.00 pripravlja 3. Nikodemov večer, ki bo potekal na Teološki fakulteti v Ljubljani.
Umetna inteligenca (UI) drastično spreminja naša življenja in v bližnji prihodnosti jih bo vse bolj. Njen velik vpliv je odraz njene velike moči, katera po eni strani prinaša upanje, da bomo kmalu lahko reševali probleme, ki jih brez tovrstne napredne tehnologije do sedaj nismo mogli, po drugi strani pa odpira tudi pomembna etična vprašanja, ki spremljajo razvoj UI in njeno uporabo na ključnih družbenih področjih. Za iskanje odgovorov na ta vprašanja je potreben interdisciplinaren dialog in Nikodemovi večeri 2022 želijo prispevati svoj del k njegovi vzpostavitvi.
Za več informacij o gostih večera kliknite na spletno stran Katoliške mladine.
Katoliška mladina
Vir: Katoliška Cerkev

Sredini duhovni večeri - Ignacijeva dediščina med nami
2022-05-11 20:00, 2022-05-04 20:00
Ignacijev dom duhovnosti vabi na zadnja srečanja v okviru Sredinih duhovnih večerov.
S predavanji, pogovori in vajami molitve se približujemo liku in duhovnosti sv. Ignacija Lojolskega. Njegova duhovna pot – od spreobrnjenja pred 500 leti do ustanovitve Družbe Jezusove in nastanka nekaterih njegovih spisov (Avtobiografija, Duhovni dnevnik, jezuitske Konstitucije, pisma) – je navdih in spodbuda tudi nam, ki smo še na poti spreobrnjenja in poslanstva v današnji Cerkvi in svetu.
Sredini duhovni večeri potekajo vsako sredo ob 20. uri preko Zooma:
Povezava: https://us06web.zoom.us/j/89431909686?pwd=[REDACTED]
ID: 89431909686
Geslo: 053123
Dobrodošli vsi, ki bi radi vneli svojega duha ob tem izrednem svetniku!
Koledar prihajajočih večerov:

4. maj: Ignacij in Cerkev, predaval bo p. Marko Rupnik DJ iz Rima
11. maj: Kontemplacija Jezusovega vstajenja (DV 218), vodena molitev s p. Miodragom Kekićem DJ
18. maj: Ignaciji, šolstvo in ignacijanska pedagogika, predaval bo p. Silvo Šinkovec DJ

Nikodemovi večeri 2022 - 2. večer: Etični izzivi umetne inteligence
2022-05-10 19:00
Katoliška mladina skupaj s Teološko fakulteto UL 10. maja 2022 ob 19.00 pripravlja 2. Nikodemov večer, ki bo potekal na Fakulteti za računalništvo in informatiko.
Umetna inteligenca (UI) drastično spreminja naša življenja in v bližnji prihodnosti jih bo vse bolj. Njen velik vpliv je odraz njene velike moči, katera po eni strani prinaša upanje, da bomo kmalu lahko reševali probleme, ki jih brez tovrstne napredne tehnologije do sedaj nismo mogli, po drugi strani pa odpira tudi pomembna etična vprašanja, ki spremljajo razvoj UI in njeno uporabo na ključnih družbenih področjih. Za iskanje odgovorov na ta vprašanja je potreben interdisciplinaren dialog in Nikodemovi večeri 2022 želijo prispevati svoj del k njegovi vzpostavitvi.
Za več informacij o gostih večera kliknite na spletno stran Katoliške mladine.
Katoliška mladina
Vir: Katoliška Cerkev

Nikodemovi večeri 2022 – 1. večer: Vpliv umetne inteligence na uporabnika
2022-05-09 19:00
Katoliška mladina skupaj s Teološko fakulteto UL 9. maja 2022 ob 19.00 pripravlja 1. Nikodemov večer, ki bo potekal na Ekonomski fakulteti v Ljubljani. Naslov prvega večera za študente je Vpliv umetne inteligence na uporabnika.
Umetna inteligenca (UI) drastično spreminja naša življenja in v bližnji prihodnosti jih bo vse bolj. Njen velik vpliv je odraz njene velike moči, katera po eni strani prinaša upanje, da bomo kmalu lahko reševali probleme, ki jih brez tovrstne napredne tehnologije do sedaj nismo mogli, po drugi strani pa odpira tudi pomembna etična vprašanja, ki spremljajo razvoj UI in njeno uporabo na ključnih družbenih področjih. Za iskanje odgovorov na ta vprašanja je potreben interdisciplinaren dialog in Nikodemovi večeri 2022 želijo prispevati svoj del k njegovi vzpostavitvi.
Za več informacij o gostih večera kliknite na spletno stran Katoliške mladine.
Katoliška mladina
Vir: Katoliška Cerkev

Slavilni koncert
2022-05-07 19:30
Mladi, stari in vsi vmes, vabljeni, da se nam pridružite na slavilnem koncertu, ki bo 7. 5. 2022 ob 19.30 v Športni dvorani Pungrt v Šmartnem pri Litiji. Na koncertu bosta igrala Stična bend in skupina Svetnik. Lepo vabljeni, da se nam pridružite, da skupaj zapojemo slavo Gospodu.
Vir: FB profil Katoliške mladine

Praznovanje 70. obletnice izhajanja slovenskega katoliškega tednika Družina
2022-05-06 18:30
Slovenski katoliški tednik Družina praznuje 70. obletnico izhajanja. V okviru praznovanja bo v petek, 6. maja 2022, v ljubljanski stolnici sveta maša, ki jo bo ob 18.30 daroval ljubljanski pomožni škof msgr. dr. Anton Jamnik.
V petek, 6. maja, bo katoliške novinarje nagovoril glavni urednik katoliškega novičarskega portala Crux John Allen na temo Vloga in poslanstvo katoliških medijev v Cerkvi in družbi danes.
Več na spletni strani Družine.

Slovenski katoliški tednik Družina od maja 1952 izhaja kot verski list tedanje apostolske administrature za Goriško. Njen ustanovitelj in izdajatelj je bil apostolski administrator msgr. dr. Mihael Toroš.
Družina naj bo!
Idejni vodja je bil apostolski administrator za Goriško dr. Mihael Toroš, ki je od takratnih oblasti dobil dovoljenje za izdajanje novega verskega lista. Ime Družina si je zamislil njen prvi glavni urednik dr. Jože Premrov. »V mislih sem imel slovenski narod, ki naj bo ena sama Družina. Ko sem razloge povedal Torošu, me je od veselja objel in dejal ‘Družina naj bo!’« je o nastanku imena ob 50-letnici izhajanja povedal Premrov.
Iz primorskega verskega lista se je Družina razširila v vseslovenski verski časopis
Kljub dovoljenju oblasti se je Družina spopadala s številnimi podtikanji, kar je pri njenih ustvarjalcih vzbujalo slutnjo, da bi časopis lahko celo prepovedali. Zato je njeno preživetje vse do sedanjosti res pomemben dosežek. Uredniki in sodelavci niso obupali, iskali so nove poti, krog naročnikov se je širil in prerasel Primorsko, za katero je bil časopis prvotno namenjen. Leta 1965 je tako dosegla že vse slovenske škofije in zamejstvo, zdaj jo prejmejo tudi rojaki po svetu.
Leta 1973 je Družina iz štirinajstdnevnika (v letih med 1956 in 1961 je zaradi političnega pritiska izhajala le enkrat mesečno) postala tednik, kar je še zdaj. Od leta 1998 redno izhaja v barvah. Letno izide 52 številk, ob posebnih priložnostih pa tudi izredna številka. Ob obisku sv. papeža Janeza Pavla II. leta 1996 je tri dni izhajala vsak dan.
Družino bogatijo priloge, spletna stran, družbena omrežja, knjige in revije
Družini so se pridružile tudi priloge. Zdaj redno izhajata dve: mesečno izide Slovenski čas, vsak teden pa Naša družina. V koraku s časom je Družina dobila tudi spletno stran, na kateri lahko vsak dan spremljate novice iz Cerkve doma in po svetu, obveščamo vas o dogodkih v galeriji Družina in novostih založbe Družina, ki poleg časopisa izdaja tudi revije in knjige za različne okuse in starosti. Spremljate nas lahko tudi na facebooku, twitterju in instagramu.
Učimo se iz zgodovine, zazrti smo v prihodnost
Podrobneje o zgodovini Družine lahko preberete tule, iz nje se sicer učimo, še posebej pa smo osredotočeni na prihodnost.
Voščilo članov programskega sveta Družine
“Ob prazniku tednika Družina, ki praznuje 68 let, želimo vsem, ki jo pripravljajo, vse najboljše! Zahvaljujemo se jim za njihov trud pri posredovanju pozitivne podobe o Cerkvi, veri in krepitvi krščanske identitete ter ponosa. V zgodovini so se najbolj krepile in (končno) preživele tiste kulture, ki so posodobile svoje življenje z novimi in učinkovitejšimi sredstvi komuniciranja. Za današnjo digitalno dobo, katero zapolnjuje družba tveganja, bodo udarci, kot so koronavirus nekaj zelo pogostega. V takšnih situacijah bodo preživele mrežne strukture komuniciranja. Katoliške družine, župnije in druge skupnosti so kot majne celice, ki jih je potrebno povezovati.
V prihodnje bo tednik Družina učinkovit, če bo uspel med seboj povezovati vse katoličane med seboj in s Kristusom, obenem pa bo nagovarjal tudi druge kristjane, iskalce Boga ter s svojimi stališči dobrohotno izzival neverne.”
Jože Plut, Bogdan Vidmar in David Kraner
Hvala tudi vsem, ki nas berete. Pri Družini se bomo še naprej trudili, da bomo pripravljali verodostojne novice, vsebine iz življenja Cerkve doma in po svetu, obveščali vas bomo z dogajanji v naši družbi. Z vašo podporo še naprej ostajamo največja SLOVENSKA DRUŽINA.

Zgodovina tednika Družina
Besedilo je pripravil msgr. mag. Franci Petrič.
V letu 1952 je bil pritisk komunistične oblasti na Cerkev najhujši in tudi uredništvo se je ukvarjalo s težkimi administrativnimi in gmotnimi ovirami (npr. t. i. »pomanjkanje« papirja). Prva naklada je bila v 15.000 izvodih, z vsako naslednjo številko pa je naraščala. Družina je takrat izhajala kot štirinajstdnevnik. Administrativno omejevanje naklade je trajalo do leta 1962, ko je Družina dosegla 56.000 izvodov. V letih med 1956 in 1961 je zaradi političnega pritiska izhajala le kot mesečnik. Od leta 1962 pa spet kot štirinajstdnevnik.
Dne 20. maja 1965 je apostolski administrator za slovensko Primorje (pozneje koprsko škofijo) škof msgr. dr. Janez Jenko Družino zaupal vsem trem slovenskim ordinarijem, ki je takrat tudi formalno postala glasilo vseh slovenskih škofij. To je bil čas ureditev diplomatskih odnosov med SFRJ in Svetim sedežem, zato je postal pritisk komunistične oblasti ohlapnejši, naklada pa je zaradi vse bolj pestre in obširne vsebine strmo rasla (leta 1966 Družina prvič izide v 100.000 izvodih). Vsebina, ki je bila dotlej pretežno omejena na nabožne članke, pridige in kvečjemu domoljubne spise, je svojim bralcem začela širiti obzorje s poročili o dogodkih v Cerkvi doma in po svetu. To je doba pomladne rasti in bujnega razcveta, ki se kaže v rekordnih nakladah. V letu 1971 je štela 130.000, za božič 1971 pa celo rekordnih 147.000 izvodov. Januarja 1973 je začela Družina izhajati kot tednik.
Konec sedemdesetih in na začetku osemdesetih let je Družina s svojim pisanjem vztrajno odpirala pereča vprašanja in v javnosti širila kritično misel. Posebej se je angažirala v prizadevanjih za pravice katoličanov in verujočih v socialistični družbi: vprašanja uradne ateistične vzgoje v šolah, praznovanje božiča kot dela prostega dne, pravice vernih v javnih zavodih (duhovna oskrba v zaporih, bolnišnicah, domovih za ostarele), demokratizacija družbe idr. Ob uvedbi demokracije leta 1990 je Družina podpirala osamosvajanje slovenske države.
Družina sedemdesetih in osemdesetih let je, kot je dejal dr. Drago Klemenčič, »kazalec svoboščin pri nas«. Tudi policijska zaslišanja, preiskave prostorov uredništva in sodno preganjanje takratnim urednikom ni vzelo poguma, da ne bi ostali kritični spremljevalci družbenih dogajanj. Zaradi zavzemanja za pravice vernih v družbi je bila Družina 26. januarja 1975 zaplenjena. S hvaležnostjo se spominjajo prvega urednika dr. Jožeta Premrova, pa tudi na ostalih nekdanjih urednikov: dr. Ivan Merlaka, dr. Draga Klemenčiča, dr. Janeza Grila in pokojnega Frančka Križnika.
Družina se je v preko 60. letih obstoja iz verskega tednika z omejenim številom strani razvila v kakovosten tednik, ki redno izhaja. Tudi tehnično je dosegla napredek, saj že od leta 1998 redno izhaja v barvah. Nekoč je pri Družini delalo majhno število ljudi (urednik, lektor in računovodja), danes pa ima v uredništvu zaposlenih več novinarjev in tehnično osebje. Letno izide 52 številk, ob posebnih priložnostih pa tudi izredna številka. Vsaka številka ima nad trideset rednih sodelavcev in več desetin občasnih piscev, ki poročajo o življenju posameznih župnij in skupnosti.
Družina je vsebinsko zasnovana kot katoliški tednik, ki redno poroča o življenju Cerkve doma in v svetu ter se hkrati ukvarja z vsemi vprašanji, ki zadevajo sodobnega človeka. Z demokracijo se je prostor svobode razširil, zato kot katoliški časopis obravnavamo vsa vprašanja, ki zanimajo današnjega Slovenca – od kulture in politike, do umetnosti, prostega časa ter tudi športa. Posebno pozornost namenjamo evangelizaciji mladih.
Slovenskemu človeku hočemo oznanjati besedo odrešenja. Naše poslanstvo je povezovati krajevno občestvo Cerkve na Slovenskem z vesoljno Cerkvijo, širiti obzorja, odgovarjati na duhovne, verske, kulturne, narodnostne pa tudi politične potrebe vernega človeka. Z vstopom v jubilejno leto smo 18. maja 2011 dali tedniku novo zunanjo podobo. Vsebinsko je danes Družina obogatena še z različnimi prilogami, kot so: Naša družina (namenjena družini in vzgoji), Kažipot(medijska priloga), Slovenski čas (priloga za družbo in kulturo), Berem bereš(knjige in založniška dejavnost) ter Vodnik po duhovnih vajah.
Ob 60. jubileju je izšla tudi posebna priloga, kjer je predstavljen časopis, njegovi novinarji, sodelavci, dopisniki in bralci. Družina prinaša slovenskemu človeku oznanilo Sveta vera bodi vam luč, materni jezik pa ključ ter želi ostati svetilnik vere in ljubezni do Cerkve in slovenskega naroda.
Vir: Katoliška Cerkev

Duhovni vikendi Ignacijevega doma v velikonočnem času
2022-05-06 08:00 - 17:00
Vabljeni, da se v mesecu maju udeležite katerega od programov Ignacijevega doma duhovnosti in sicer:
Duhovni vikend ob filmu: Ivanovo otroštvo
Film Andreja Tarkovskega je vojni film, ki pa ne prikazuje nasilja, temveč govori o izgubljenih otroških sanjah, o prijateljstvu, bolečini, spravi, upanju. K doživetju umetniške stvaritve ruskega režiserja bodo pripomogli ozračje tišine in molitve, sprehodi, izmenjava vtisov in izkušenj v skupini.
Vodi p. Janez Poljanšek DJ
Datum: 6.-8. maj
Dnevnik hvaležnosti: “Ustavi se, da te duša ujame”
Toliko hitimo, da je res prav in dobro, da se ustavimo. Zato, da najdemo stik s seboj, stik z vsem, kar nam je dano – in s tem stik z Bogom, ki je véliki Darovalec.
Vodi p. Milan Bizant DJ.
Datum: 12.-15. maj
Duhovne vaje za notranje ozdravljenje
Notranje rane zaznamujejo in negativno obarvajo celostno doživljanje sebe, drugih, življenja in Boga. Kako naj odrastemo in polno zaživimo, kako naj rane celijo, kako do odpuščanja in sprave?
Vodi p. Mio Kekić DJ.
Datum: 26.-29. maj
Binkoštni vikend
Sv. papež Pavel VI. je nekoč zaklical, da je Sveti Duh tisto, kar Cerkev najbolj potrebuje: »On je veter njenih jader, njen tolažnik, izvir karizem in pesmi, izvir miru in veselja …
Vodi p. Mio Kekić DJ.
Datum: 3.-5. junij
Vsak program ima na spletni strani Ignacijevega doma duhovnosti priložen prijavni obrazec, za informacije in prijave pa nas lahko tudi pokličete na 051613374, od ponedeljka do petka med 8. in 14. uro, ali nam pišete na info@ignacijevdom.si.
Vir: Katoliška Cerkev

Vseslovensko romanje gasilcev
2022-05-04 15:00 - 17:00
Na praznik svetega Florijana pri Mariji Pomagaj na Brezjah tradicionalno poteka vseslovensko romanje gasilcev. Slovesna sveta maša bo ob 15. uri, daroval jo bo ljubljanski pomožni škof msgr. dr. Anton Jamnik.
V Katoliški cerkvi 4. maja praznujemo god sv. Florijana, mučenca. Sveti Florijan je zavetnik gasilcev in ga pogosto upodabljajo, ko z vrčem vode gasi ogenj. Je priprošnjik tistih, čigar domove pogosto ogrožata požar ali strela.
Na soboto ob prazniku njihovega zavetnika k Mariji Pomagaj tradicionalno priromajo gasilke in gasilci različnih slovenskih gasilskih društev. Sveto mašo ob 15. uri bo daroval ljubljanski pomožni škof msgr. dr. Anton Jamnik.

Razstava akad. slikarja Žige Okorna
2022-05-03 19:00
Vabimo vas na odprtje razstave akad. slikarja Žige Okorna Obzorje biti, ki bo v torek, 3. maja 2022, ob 19. uri v Kregarjevem atriju Zavoda sv. Stanislava.
Avtorja in njegovo delo bo predstavil arhitekt in pisec Janko Rožič, glasbeni program ob odprtju pa bodo oblikovale učenki klavirja Glasbene šole v Zavodu sv. Stanislava in njuna profesorica Nadja Vodišek.
Razstava je na ogled od 20. aprila do 23. maja 2022 v Kregarjevem in Meršolovem atriju Zavoda sv. Stanislava v Šentvidu, več o njej pa lahko preberete na galerijski spletni strani.
Vir: Katoliška Cekrev

Sv. Filip in Jakob ml., apostola, praznik
2022-05-03
Sv. Filip iz Betsajde, sprva učenec Janeza Krstnika, je eden prvih Jezusovih učencev. Prestal je mučeniško smrt verjetno v Frigiji. Sv. Jakob mlajši, Jezusov sorodnik po Mariji, pa je bil škof v Jeruzalemu, goreč v spokornih delih in molitvi. Po starodavnem izročilu je bil do smrti mučen leta 62.
Vir: Hozana.si

Teden molitve za nove duhovne poklice
2022-05-01 - 2022-05-08
»Pojdi in popravi mojo Cerkev!« je geslo tedna molitve za duhovne poklice, ki bo v Cerkvi v Sloveniji potekal od 1. do 8. maja 2022. Teden molitve je namenjen najprej nam: duhovniki, redovniki, redovnice, kateheti, katehistinje in drugi pastoralni delavci, ki nas je Kristus že dosegel; spodbuditi nas želi, da bi najprej sami poživili milost, ki nam je bila dana, ko smo bili izbrani in poklicani. Potem naj bi pomagali še drugim, tistim, ki so danes poklicani, da se odprejo Božjemu vabilu, prepoznajo svoje mesto v Božjem načrtu in se mu povsem predajo v duhovništvu in posvečenem življenju. Naj bo ta teden drugačen kot drugi! Poseben pečat naj mu da: dnevna molitev, premišljevanje Božje besede, posebej oblikovana sveta maša, dnevne adoracije s posameznimi skupinami, kateheza, pričevanja … možnosti je veliko, da sebi in drugim pomagamo globlje vstopiti v skrivnost poklica, ki ga tudi danes Bog prebuja v zadostni meri v svoji Cerkvi. Vprašanje je sicer, če je dovolj ugodno okolje, da se seme klica, ki ga je Bog položil v srca mladih, lahko razvije do končnega da!? Kako naj bi se tudi razvil brez molivcev, brez oznanjevalcev, brez spremljevalcev … Naj ne manjka naš delež!
V knjižici, ki smo jo za letos pripravili v Nadškofiji Maribor, boste našli: predlog homilije za 3. in 4. velikonočno nedeljo, uvode za sveto mašo ter prošnje vernikov za vsak dan v tednu, za vsak dan predlog polurne molitve pred izpostavljenim Najsvetejšim za duhovne poklice, predloge za teden molitve za srečanja različnih skupin, in sicer: katehezo za 2. in 3. triado, predlog za srečanje ministrantov in ministrantk, predlog za srečanje mladih, predlog za srečanje zakonske in biblične skupine. Na koncu je nekaj predlogov za ogled kratkih filmov o poklicanosti. Naj nas pri naši molitvi in njenem pospeševanju vodi in navdihuje neomajno zaupanje, ki se opira na Božjo moč in Kristusovo zagotovilo, da »vsak, kdor prosi, prejme, kdor išče, najde, kdor trka, se mu bo odprlo!«.
S. Štefka Klemen OSU

Sv. Jožef delavec
2022-05-01
V Katoliški cerkvi 1. maja obhajamo god sv. Jožefa delavca, moža Device Marije in Jezusovega krušnega očeta.
Sv. Jožef je bil po svetopisemskem izročilu mizar, zato velja za zgled človeka, ki si je z delom služil kruh, vzdrževal družino ter skrbel za vzgojo in rast Jezusa Kristusa.
Vsebina godovnega dneva izhaja tudi iz zgodovinskih okoliščin delavskega vprašanja. Papež Leon XIII. (1878–1903) je leta 1891 objavil okrožnico Rerum novarum (Nove stvari), s katero je podprl delavsko vprašanje ter spregovoril o industrijskih delavcih, sindikatih in poštenih plačah. Okrožnica je postala temeljno besedilo sodobnega družbenega nauka Cerkve, saj je človekovo delo prvič obravnavala s krščanskega vidika, pri čemer je izhajala iz svetopisemskega izročila. Obsežno je spregovorila o položaju delavcev, ki so bili v tistem času socialno nezaščiteni, njihov status pa ni imel pravnega okvira. Okrožnice cerkvenega učiteljstva pomagajo vzpostavljati pravičen družbeni red in vrednotiti obstoječo družbeno ureditev.
Navedene teme so v Cerkvi na Slovenskem in tudi širše aktualne tudi dandanes – tako zaradi svetovne finančno gospodarske krize kot tudi zaradi pastoralnega leta socialne pravičnosti oz. družbenega nauka Cerkve, ki od septembra 2011 do septembra 2012 potekal pod geslom Pravičnost v ljubezni.
Zgodovina dela se za kristjane in Jude začne s stvarjenjem sveta. Stara zaveza predstavlja Boga kot delavca, ki oblikuje, postavlja in ureja svet (prim. npr. 1 Mz 1,1–2,4). Jezus si je pred začetkom javnega delovanja služil kruh z delom, verjetno kot obrtnik mizar, s čimer je človekovemu delu dal poseben pomen. Delo ni le ena izmed človekovih dejavnosti, ampak je povezano tudi z družbenimi in političnimi vprašanji. Delo mora biti cenjeno in spoštovano, ker človeku omogoča dostojanstven način življenja in zagotavlja materialne pogoje za preživetje.
Lik sv. Jožefa je zgled tako za delavce kot delodajalce. Slednji so zavezani k zagotavljanju poštene plače, ki omogoča dostojno življenje. Višina plače mora ustrezati življenjskim potrebam in razmeram, v katerih delavci živijo. Vsi subjekti civilne družbe si morajo prizadevati za urejeno razmerje med delom in kapitalom ter z dialogom urejati delavska vprašanja, neomejeno konkurenco ekonomske moči in varovanje osebne lastnine, ki je namenjena družbeni funkciji.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Katarina Sienska, sozavetnica Evrope
2022-04-29
Sv. Katarina Sienska, cerkvena učiteljica, mistikinja in sozavetnica Evrope goduje 29. aprila.
Rodila se je leta 1347 kot predzadnja od petindvajsetih otrok barvarja kož Jakoba Benincasa iz mesta Siena. Ljubka in živahna deklica je že z dvanajstimi leti prišla v spor z domačimi, zlasti z materjo, ki je hotela, da si poišče moža in se ni mogla sprijazniti s Katarinino namero, da se posveti Bogu. Temu prigovarjanju je Katarina napravila konec tako, da si je ostrigla lase in s tem pokazala svojo trdno odločitev, da se za vedno daruje Bogu. Oče je bil njen zaveznik in tako je s šestnajstimi leti mogla vstopiti v tretji red sv. Dominika. Dominikanske tretjerednice niso bile redovnice, ki bi živele v samostanu, temveč pobožne žene, ki so se ravnale po določenih pravilih in so živele med svetom. Posvečale so se molitvi in dobrodelnosti. Nosile so tudi posebno obleko, da so se razločevale od drugih žena.
Nekaj časa je bila Katarina usmerjena zgolj na molitev in premišljevanje. Ko ji je bilo kakih dvajset let, se ji je v videnju prikazal Jezus, se z njo skrivnostno zaročil in ji napovedal, da ji bo v Cerkvi zaupana posebna naloga. Od takrat naprej se je odlikovala tudi v dejavni ljubezni. Njena skrb za druge je pritegnila pozornost Siencev. Nekaj se jih je povezalo v nekakšno skupino učencev, v kateri so bili pripadniki različnih družbenih slojev: sodniki, poslanci, slikarji, pesniki, rokodelci, redovniki in redovnice. Tako je Katarina dejavno sodelovala v dogajanjih svojega mesta in Cerkve svojega časa. Tista njena posebna naloga, o kateri ji je bil govoril Jezus, je bila, da je pomagala prepričati papeža Gregorja XI., naj se vrne iz francoskega Avignona v Rim. Leta 1376 je to res storil: ko se je papež vračal v Petrovo mesto, se je Katarina ponižno umaknila v rodno Sieno, potem ko je svojo nalogo izpolnila.

Vloga ženske v Katoliški cerkvi v Sloveniji

Pozneje si je še veliko prizadevala, da bi prinesla mir v Cerkev in v srca ljudi. Njena številna pisma (ohranilo se jih je 380) pričajo o njeni dejavnosti za Cerkev in o njeni veliki ljubezni do Jezusa; dragocena so tudi zato, ker nam omogočajo vpogled v tisto mučno obdobje zgodovine Cerkve, ko je ta žena povzdignila svoj glas. Lik Katarine Sienske je eden tistih svetlih vzorov žena, ki jih je Cerkvi in svetu poklonilo 14. stoletje. Izčrpana od naporov svojega kratkega, a napetega življenja, použita od tistega, kar je sama imenovala ‘sladke telesne muke’, je Katarina komaj triintridesetletna umrla v Rimu 29. aprila 1380.
Za svetnico jo je razglasil papež Pij II. leta 1461, papež Pij XII. jo je leta 1939 postavil za zavetnico Italije, papež Pavel VI. pa ji je leta 1970 podelil naslov cerkvene učiteljice in sicer zaradi njenega znamenitega in obsežnega spisa Knjiga božjega nauka. Papež Janez Pavel II. jo je leta 1999 razglasil za sozavetnico Evrope skupaj s sv. Edith Stein/Terezijo Benedikta od Križa in sv. Brigito Švedsko.
Vir: Revija Ognjišče

Papež Benedikt XVI.
Sveta Katarina Sienska: Duhovno materinstvo
Dragi bratje in sestre,
Danes bi vam rad spregovoril o ženi, ki je imela odlično vlogo v cerkveni zgodovini. To je sveta Katarina Sienska. Štirinajsto stoletje, v katerem je živela, je bilo težko obdobje za življenje Cerkve in celotnega družbenega tkiva v Italiji in Evropi. Vendar tudi v trenutkih največjih težav Gospod ne neha blagoslavljati svoje ljudstvo s tem, da razvname svetnike in svetnice, ki zdramijo duha in srce ter zbujajo spreobrnjenje in prenovo. Katarina je ena od teh. Še danes nam govori in nas spodbuja, da pogumno hodimo svetosti naproti, da bi bili vedno bolj popolni Gospodovi učenci.
Rojena v Sieni leta 1347 v zelo številni družini, je umrla v Rimu leta 1380. Pri 16 letih jo je videnje svetega Dominika nagnilo, da je stopila v tretji dominikanski red, v žensko vejo, imenovano Mantellate. Ostala je v družini, zasebno je napravila obljubo devištva, ko je bila šele doraščajoča. Posvetila se je molitvi, pokori, dobrodelnosti, zlasti v korist bolnih.
Ko se je razširil glas o njeni svetosti, je začela vneto dejavnost duhovnega svetovanja vsem skupinam oseb: plemičem in politikom, umetnikom in preprostim ljudem, posvečenim osebam, klerikom, vključno s papežem Gregorijem XI., ki je v tistem času bival v Avignonu in ga je Katarina energično spodbujala, naj se vrne v Rim. Veliko je potovala, da bi pospeševala notranjo prenovo Cerkve in podpirala mir med stanovi. Tudi zaradi tega jo je sveti Janez Pavel II. hotel razglasiti za sozavetnico Evrope. Stara celina naj nikoli ne pozabi krščanskih korenin, ki so v temelju njene poti, in naj še naprej iz evangelija zajema temeljne vrednote, ki zagotavljajo pravičnost in slogo.
Katarina je veliko trpela, kakor mnogi svetniki. Nekateri so celo mislili, da ji ne smejo zaupati. Leta 1374, šest let pred njeno smrtjo, so celo sklicali generalni posvet dominikancev v Firencah in jo zasliševali. Dodelili so ji učenega in ponižnega redovnika, Raimonda da Capua, prihodnjega generalnega ministra dominikanskega reda. Ta je postal njen spovednik in tudi njen »duhovni sin«. Napisal je prvi popoln življenjepis svetnice. Bila je razglašena za sveto 1461.
Nauk Katarine, ki se je z muko naučila brati in se naučila pisati šele, ko je bila odrasla, je vsebovan v Pogovoru o Božji previdnosti ali Knjigi Božjega nauka, ki je mojstrovina duhovnega slovstva, v njenem Epistolariju (pismih) in v zbirki Molitev. Njeno učenje je tako bogato, da jo je bl. Pavel VI. leta 1970 razglasil za cerkveno učiteljico. Ta naziv se je pridružil naslovu sozavetnice mesta Rima, po volji bl. Pija IX, in naslovu Zavetnice Italije, po odločitvi častitljivega Pija XII.
V nekem videnju, ki se nikoli več ni izbrisalo iz Katarininega srca in duha, jo je Marija prestavila Jezusu, ki ji je dal sijajen prstan, rekoč: »Jaz, tvoj Stvarnik in Odrešenik, se zaročim s teboj v veri, ki jo boš vedno ohranila čisto, dokler ne boš z menoj obhajala svoje večne svatbe v nebesih.«[1] Ta prstan je ostal viden samo njej. V tem izrednem dogodku najdemo živo središče Katarinine vernosti in vsake pristne duhovnosti: to je kristocentričnost. Kristus je zanjo kakor ženin, s katerim ima zaupen odnos občestva in zvestobe. Kristus je dobrina, ki jo ljubi nad vse.
Ta globoka zedinjenost z Gospodom je osvetljena z drugim dogodkom v življenju te znamenite mistikinje: izmenjava srca. Po Raimondu iz Capue, ki je zapisal, kar mu je Katarina zaupala, se ji je Gospod Jezus prikazal tako, da je imel v roki rdeče žareče človeško srce, odprl ji je prsi in vanje položil srce, rekoč: »Predraga hči, kakor sem zadnjič sprejel tvoje srce, ki si mi ga darovala, tako ti zdaj dajem svoje srce, ki bo odslej na mestu, kjer je bilo tvoje«.[2] Katarina je zares živela besede svetega Pavla: »Ne živim jaz, ampak Kristus živi v meni« (Gal 2,20).
Kakor sienska svetnica, tako vsak vernik čuti potrebo, da se oblikuje ob čutenju Kristusovega srca, da bi ljubil Bog in bližnjega, kakor ga ljubi Kristus sam. Mi vsi si lahko pustimo preoblikovati srce in se naučimo ljubiti kakor Kristus, v tisti domačnosti z njim, ki jo hrani molitev, premišljevanje Božje besede in zakramenti, zlasti pogosto in pobožno prejemanje svetega obhajila. Tudi Katarina spada k tisti trumi evharističnih svetnikov, s katero sem sklenil svojo apostolsko spodbudo Sacramentum Caritatis.[3] Dragi bratje in sestre, evharistija je izreden dar Božje ljubezni, ki nas nenehno prenavlja, da bi hranil našo pot vere, okrepil naše upanje, razplamtel našo ljubezen, da bi nas napravil vedno bolj podobne Bogu.
Okrog te tako močne in pristne osebnosti se je oblikovala resnična in lastna duhovna družina. To so bile osebe, ki jih je očarala moralna avtoriteta te mlade žene na najvišji stopnji življenja, in včasih tudi vznemirljive zaradi mističnih pojavov, katerim so bile priče, kakor pogosta zamaknjenja. Mnogi so ji stregli in so si šteli v čast, da jih je Katarina duhovno vodila. Rekli so ji »mama«, ker so kot duhovni otroci pri njej zajemali hrano za duha.
Tudi danes Cerkev prejema velik blagoslov od duhovnega materinstva, ki ga gojijo mnoge žene, posvečene ali laikinje, ki v dušah hranijo misel na Boga, krepijo vero pri ljudeh in usmerjajo krščansko življenje k vedno višjim vrhovom. »Sin vam rečem in vas imenujem – piše Katarina, ko se obrača na enega svojih duhovnih sinov, na kartuzijana Giovannija Sabatinija –, kolikor vas rojevam z nenehnimi molitvami in željo pred Bogom, tako kakor mati rodi sina«.[4]Na dominikanskega brata Bartolomeja de Dominici pa se je navadno obračala s temi besedami: »Preljubi in predragi brat in sin v milem Jezusu Kristusu.«
Druga značilnost Katarinine duhovnosti je vezana na dar solza. Solze izražajo izredno in globoko občutljivost, zmožno ganjenosti in nežnosti. Ne redki svetniki so imeli dar solza, podoživljali so vznemirjenost Jezusa samega, ki ni zadrževal in skrival svojega joka pred grobom svojega prijatelja Lazarja in pred Marijino in Martino bolečino, ob pogledu na Jeruzalem in v svojih zadnjih zemeljskih dneh. Po Katarininih besedah se solze svetnikov mešajo s Kristusovo krvjo, o kateri je govorila s tresočimi toni zelo močnimi simboličnimi podobami: »Spominjajte se križanega Kristusa, Boga in človeka … Zazrite se v križanega Kristusa, skrijte se v ranah križanega Kristusa, potopite se v Kristusovi krvi.«[5]
Tu lahko razumemo, zakaj je Katarina vedno imela največje spoštovanje do duhovnikov, čeprav se je zavedal njihovih človeških pomanjkljivosti. Duhovniki prek zakramentov in besede razdeljujejo zveličavno moč Kristusove krvi. Sinajska svetnica je vedno vabila svete služabnike, tudi papeža, ki ga je imenovala »sladki Kristus na zemlji«, naj bodo zvesti svojim dolžnostim. Vedno je bila ganjena edino zaradi svoje globoke in stanovitne ljubezni do Cerkve. Pred smrtjo je rekla: »Ko se ločujem od telesa, v resnici, použila in darovala sem svoje življenje v Cerkvi in za sveto Cerkev, kar je zame izredna milost«.[6]
Od svete Katarine se torej naučimo najbolj vzvišene učenosti, da poznamo in ljubimo Jezusa Kristusa in njegovo Cerkev. V Pogovoru o Božji previdnosti z edinstveno podobo opisuje Kristusa kot most, razpet med nebom in zemljo. Ta most oblikujejo tri stopnišča, ki jih sestavljajo Jezusove noge, njegova stran in usta. Ko se duša povzpne na ta stopnišča, prehodi tri stopnje vsakega posvečenega življenja: ločitev od greha, vaja v krepostih in prijetno in ljubeče zedinjenje z Bogom.
Dragi bratje in sestre, naučimo se od svete Katarine pogumno, goreče in iskreno ljubiti Kristusa in Cerkev. Sprejmimo besede svete Katarine, ki jih beremo v Pogovoru o Božji previdnosti, ob sklepu poglavja, ki govori o Kristusu kot mostu: »Iz usmiljenja si nas umil v Krvi, iz usmiljenja si se hotel pogovarjati z ustvarjenimi bitji. O nespametnež ljubezni! Ali ti ni bilo dovolj, da si postal človek, ampak da si hotel tudi še umreti! … O usmiljenje! Srce mi vzplameneva ob misli nate. Naj se obrnem kamorkoli, ničesar drugega ne najdem kakor usmiljenje«.[7]
Hvala.

Benedikt XVI., Insegnamenti di Benedetto XVI, VI 2,2010, Libreria Editrice Vaticana, Città del Vaticano 2011, 904-908. – Kateheza dne 24. novembra 2010. – Prevedel Anton Štrukelj.

[1] Raimondo da Capua, S. Caterina da Siena, Legenda maior, št. 115, Siena 1998.
[2] Raimondo da Capua, S. Caterina da Siena, Legenda maior, št. 115, Siena 1998.
[3] Benedikt XVI., posinodalna apostolska spodbuda Evharistija – Zakrament ljubezni, Ljubljana 2007.
[4] Epistolario, Pismo št. 141: A don Giovanni de’ Sabatini.
[5] Epistolario, Pismo št. 16: Nekomu, čigar ime zamolčim.
[6] Raimondo da Capupa, S. Caterina da Siena, Legenda maior, št. 363, Siena 1998
[7] Katarina Sienska, Pogovor o božji previdnosti, Marijina kongregacija, Ljubljana 1994, pogl. 30. str. 73.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Marko, apostol in evangelist
2022-04-25
Sv. Marko, apostol in pisec drugega evangelija goduje 25. aprila.
Po izročilu naj bi bil učenec apostola Petra, najverjetneje tudi njegov prevajalec. Rodil naj bi se v Palestini l. 20 po Kr., umrl pa naj bi v drugi polovici I. stoletja.
Marko je bil doma iz ugledne jeruzalemske družine, njegova mati naj bi bila lastnica hiše, v kateri se je po Gospodovem vnebohodu zbirala prva krščanska občina. Iz tega se da sklepati, da je bila v Markovi hiši obednica, kjer je Jezus na veliki četrtek obhajal zadnjo večerjo. Po svojem bratrancu Barnabu (prim. Kol 4,10) se je Marko leta 44 po Kr. seznanil z apostolom Pavlom.
Po mučeniški smrti apostola Pavla je Marko postal samostojen. Z govorjeno in pisano besedo je oznanjal, kar je slišal. Umrl je mučeniške smrti, po pričevanju Evzebija iz Cezareje najverjetneje v Aleksandriji, od koder so njegove relikvije kasneje prenesli v Benetke in njemu v čast v 11. stoletju tam zgradili veličastno baziliko. Legenda trdi, da naj bi apostol Marko med delovanjem v Ogleju, tedanji metropoli severnega Jadrana, imenoval prvega škofa sv. Mohorja. Iz Benetk in Ogleja se je njegovo češčenje razširilo tudi v naše kraje.
Vsak od štirih evangelistov ima svoj simbol, s katerim ga upodabljajo. Markov simbol je lev, motiv pa se navezuje na zapis iz knjige Razodetja (prim. Raz 4,7), ki govori o štirih živih bitjih, ki Bogu dan in noč pojejo slavo. Leva (zver) povezujejo z Markom, ker se njegova pripoved začne z delovanjem Janeza Krstnika v puščavi (prim. Mr 1,13).
Markov evangelij
Marko velja za utemeljitelja knjižne vrste, imenovane evangelij. Zapisovanje pripovedi o Jezusu Kristusu zavestno vključi v katehetsko izročilo, saj želi bralca pripeljati do kontemplacije križanega Boga, ki je ljubezen. To je evangelij, kar pomeni dobra novica, ki odstrani vse podobe Boga, ki si jih človek od nekdaj izmišlja ali se jim odreka.
Struktura evangelija
Markov evangelij je sestavljen sorazmerno preprosto. Razlagalci se strinjajo, da v njem lahko ločimo uvod (Mr 1,2–13), ki nas seznanja z evangeljskim sporočilom; prvim delom, ki obsega Jezusovo delovanje v Galileji in se konča s Petrovo izpovedjo (Mr 1,14–8,32); drugim delom (Mr 8,33–10,52), ki sega do Jezusovega vhoda v Jeruzalem. Tretji del (Mr 11,1–16,20) pa vsebuje Jezusovo delovanje v Jeruzalemu ter njegovo trpljenje, smrt in vstajenje. Prehodne vrstice niso ostre ločnice, ampak označujejo položen prehod, ki vsebuje več vrstic.
Besedilo je delno povzeto iz naslednjih virov: Svetnik za vsak dan Silvestra Čuka, Evangelij po Marku Jožeta Plevnika ter Zapomni si in pripoveduj evangelij Silvana Faustija.
Vir: Katoliška Cerkev
