Binkošti, slovesni praznik
2026-05-24
S slovesnim praznikom binkošti, ki ga bomo letos praznovali v nedeljo, 24. maja 2026, bomo v Katoliški Cerkvi sklenili velikonočni čas.
Praznik obhajamo 50 dni po veliki noči in je praznik prihoda Svetega Duha, ker je na ta dan po svetopisemskem sporočilu nad zbrane učence in Božjo mater Marijo prišel Sveti Duh (prim. Apd 2,1–11; Jn 20,19–23).[1]
Sveti Duh v življenju krščanske skupnosti
Iz svetopisemskega besedila izhaja pomen delovanja Svetega Duha v Cerkvi in življenju krščanske skupnosti, saj je on dejavno navzoč ob sprejemanju odločitev (prim. Apd 15,28), izbira oznanjevalce (prim. Apd 13,2) ter jih vodi (Apd 8,26–40). Začetki Cerkve so po Apostolskih delih v tesni povezanosti s prihodom Svetega Duha, zato v drugem Lukovem delu – Apostolskih delih – binkošti zavzemajo središčno mesto. Kakor je Jezus po krstu v Duhu začel svoje delovanje s programskim govorom v nazareški shodnici, ki ga je sklenil z opozorilom, da so vsi (ne samo Judje) poklicani k odrešenju; tako tudi Cerkev po svojem binkoštnem krstu (prim. Apd 2,1–4) začenja svoje poslanstvo s Petrovim govorom v Jeruzalemu (prim. Apd 2,14 in sl.), ki na koncu nakaže univerzalni vidik odrešenja (prim. Apd 2,39). Tako sta celotno evangeljsko poslanstvo Cerkve, kakor tudi poslanstvo Jezusa Kristusa prikazana kot delovanje pod vodstvom Svetega Duha.[2]
Apostolska dela pričujejo o delovanju Svetega Duha ne samo ob nastanku Cerkve, ampak tudi o njegovem stalnem spremljanju Cerkve na njeni poti napredovanja. Celotna knjiga je eno samo sklicevanje na Svetega Duha. Ta je dvakrat omenjen kot prvotni dejavnik odrešenja, njegovo delo je tudi obrat Cerkev k poganom. Po molitvi, veri in krstu Sveti Duh podarja moč za pričevanje ter vodi Cerkev pri njenem misijonskem poslanstvu in oznanjevanju evangelija.[3]
Sveti Duh in nova evangelizacija
Sveti Duh je začetnik in počelo vsake evangelizacije, je prvenstveni nosilec veselega oznanila v svet in prehiteva človeško oznanjevanje evangelija. Papež Pavel VI. (1963–1978) je izpostavil vlogo Svetega Duha kot glavnega dejavnika evangelizacije, zato mora Cerkev bolj premišljevati naravo, vlogo in način delovanja Svetega Duha v današnji družbi in evangelizaciji. Ko Cerkev danes čuti potrebo po novi evangelizaciji, pravzaprav čuti potrebo po bolj odločni poslušnosti in odprtosti za delovanje Svetega Duha.[4]
Nova evangelizacija, ki pomeni prehod od tradicionalne k osebni veri, pomeni tudi novo prisluškovanje Svetemu Duhu, ki tudi za danes pozna prave rešitve za nastale razmere. Evangelizacija je tudi »nova«, ker Sveti Duh neprestano ustvarja novost Božje besede in ljudi na novo duhovno prebuja. Sveti Duh je tisti, ki evangeliju odpira pot v srca ljudi in družbe (prim. Apd 16,9–10) ter konkretizira evangeljsko sporočilo v sodobni čas in okolje.[5]
Izraz binkošti in cerkveno leto
Beseda binkošti izhaja iz nemškega jezika (Pfingsten iz ‘der fünfzigste Tag’ (petdeseti dan)), pojem pa izhaja iz grške besede pentekoste’ (hemera), kar pomeni petdeseti (dan). Po binkoštih se v Katoliški Cerkvi nadaljuje liturgični čas med letom, ki traja do konca cerkvenega leta oziroma do začetka adventnega časa. Velikonočno svečo v cerkvah z oltarnega prostora odnesejo h krstnemu kamnu, duhovniki in drugi sodelavci pa pri bogoslužju nosijo liturgična oblačila v zeleni barvi.

[1] Apd 2,1–11: Ko je prišel binkoštni dan, so bili vsi zbrani na istem kraju. Nenadoma je nastal z neba šum, kot bi se bližal silovit vihar, in napolnil vso hišo, kjer so se zadrževali. Prikazali so se jim jeziki, podobni plamenom, ki so se razdelili, in nad vsakim je obstal po eden. Vsi so bili napolnjeni s Svetim Duhom in začeli so govoriti v tujih jezikih, kakor jim je Duh dajal izgovarjati. V Jeruzalemu so tedaj prebivali Judje, pobožni možje iz vseh narodov pod nebom. Ko se je razširil glas o tem, se je zbrala množica ljudi, ki so bili vsi iz sebe, ker jih je vsakdo slišal govoriti v svojem jeziku. Strmeli so, se čudili in govorili: Glejte, ali niso vsi ti, ki govorijo, Galilejci? Kako, da jih slišimo vsak v svojem materinem jeziku? Parti, Medijci in Elamci in tisti, ki prebivamo v Mezopotamiji, Judeji in Kapadokiji, v Pontu in Aziji, v Frigiji in Pamfiliji, v Egiptu in v libijskih krajih blizu Cirene, in mi iz Rima, ki se zdaj mudimo tukaj, Judje in spreobrnjenci, Kreni in Arabci – vsi jih slišimo, kako v naših jezikih oznanjajo velika Božja dela!
Jn 20,19–23: Pod noč tistega dne, prvega v tednu, ko so bila tam, kjer so se učenci zadrževali, vrata iz strahu pred Judi zaklenjena, je prišel Jezus, stopil mednje in jim rekel: »Mir vam bodi!« In ko je to rekel, jim je pokazal roke in stran. Učenci so se razveselili, ko so videli Gospoda. Tedaj jim je Jezus spet rekel: »Mir vam bodi! Kakor je Oče mene poslal, tudi jaz vas pošiljam.« In ko je to izrekel, je dihnil vanje in jim dejal: »Prejmite Svetega Duha! Katerim grehe odpustite, so jim odpuščeni; katerim jih zadržite, so jim zadržani.«
[2] Prim. C. Sorč, Sveti Duh, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003, 524.
[3] Prim. C. Sorč, n. d., 525.
[4] Prim. C. Sorč, n. d., 587.
[5] Prim. C. Sorč, n. d., 587.
Vir: Katoliška Cerkev

Marija, Pomočnica kristjanov, slovesni praznik
2026-05-25
V Katoliški Cerkvi 24. maja obhajamo praznik Marije Pomočnice kristjanov oz. Marije Pomagaj. V Sloveniji je slovesni praznik, saj je Marija Pomočnica kristjanov glavna zavetnica države.
K nastanku praznika sta pripomogla dva zgodovinska dogodka. V času papeža Pija V. (1566–1572) so dežele okrog sredozemskega morja ogrožali Turki. Zbral je 222 ladij in 40.000 vojakov, ki so se kleče izročili Marijinemu varstvu. Vnela se je huda bitka, v kateri so osvobodili 15.000 krščanskih sužnjev. Na tej osnovi je papež Pij V. Božji materi Mariji dal naziv Pomočnica kristjanov, ki je od tedaj tudi sestavni del litanij Matere Božje.
Na praznik Marije Pomočnice kristjanov oz. Marije Pomagaj se spominjamo vrnitve papeža Pija VII. (1800–1823) iz Napoleonovega ujetništva v Rim. Cesar Napoleon je v okviru vojaških pohodov zasedel tudi Rim in 17. maja 1809 razglasil ukinitev papeške države. Hkrati je ukazal, naj papeža ujamejo in odpeljejo v Francijo, kjer je trpel lakoto in pomanjkanje. Papež Pij VII. je bil brez strežaja, spovednika, vzeli pa so mu tudi brevir, knjige in pisala.
Leta 1814 se je zgodil preobrat. Napoleon je bil premagan in odstavljen in leta 1815 poslan v izgnanstvo. Odstop je podpisal v Fontainebleauju pri Parizu, kamor je dal zapreti tudi papeža Pija VII. Papež se je 24. maja 1815 vrnil v Rim in odločil, da se ta dan praznuje praznik Marije Pomočnice kristjanov. Leta 1815 se je rodil sv. Janez Bosko (1815–1888), ustanovitelj salezijancev, ki je svoje delo z mladino izročil v Marijino varstvo.
Praznik Marije Pomočnice kristjanov slovesno praznujejo v številnih škofijah po svetu. V ljubljanski nadškofiji ga posebej praznujejo na Brezjah, ki so najbolj priljubljena in znana slovensko božja pot ter v župniji Marije Pomočnice na Rakovniku.
Po naročilu mošenjskega župnika Urbana Ažbeta so leta 1800 na Brezjah postavili novo stransko kapelico v čast Mariji Pomagaj. V njej je bila slika Leopolda Layerja, posnetek znamenite Cranachove Marije Pomočnice. Leopold Layer je leta 1814 iz zaobljube, ker je bil po Marijini priprošnji rešen iz ječe, poslikal celotno kapelico. Marijina podoba je postala vir milosti in navdiha, saj so pred njo molili številni verniki, ki so prihajali od blizu in daleč. Pozornost so vzbudila različna uslišanja. Ljubljanski škof Jakob Missia (1897–1899) je 9. oktobra 1889 blagoslovil temeljni kamen za novo Marijino cerkev, 7. oktobra 1900 pa jo je tudi posvetil.
Vir: Katoliška Cerkev

Živi v Kristusu: Mučenci Cerkve - Apostolska gorečnost
2026-05-27 20:00 - 21:30 (Europe/Ljubljana)
Tukaj je! Nova epizoda serije Živi v Kristusu: Mučenci Cerkve z naslovom Apostolska gorečnost bo predstavila neverjetno zgodbo dveh apostolov, ki sta zaradi neustrašne želje po oznanjanju Jezusove besede, obšla svet.
Njuno popotovanje – od skrajnih obal Španije, kjer je deloval Jakob, pa vse do daljne Indije, kjer je za vero neustrašno pričeval Tomaž – boste lahko spoznali v sredo, 27. maja, ob 20. uri v dvorani Teološke fakultete.
Delček zgodbe si lahko ogledate v napovedniku na našem YouTube kanalu: https://youtu.be/bqDJfJVJ2Vw
Projekciji epizode bo sledila okrogla miza, ki bo ponudila globlji uvid v vsebino epizode in odkrivala, kako pristopiti k evangelizaciji danes. Na njej bodo sodelovali duhovnik Blaž Franko, aktivni član Skupnosti Emanuel Primož Lisjak ter mama in raziskovalka Maja Bitenc.
Prijave na dogodek sprejemamo preko sledeče povezave: https://forms.gle/MCFw6qbr8rbKzH5u5
Udeležba na dogodku je brezplačna.

Vabljeni!

Biblična šola Evangelii gaudium 2025/2026
2026-05-28 17:00 - 18:30, 2026-06-25 17:00 - 18:30
Papež Frančišek v apostolski spodbudi Evangelii gaudium – Veselje evangelija predstavi Sveto pismo kot temeljni vir prenove osebnega življenja vernika in življenja vse Cerkve ter spodbuja k njenemu vsakodnevnemu branju. Biblična šola Evangelii gaudium želi biti odgovor na spodbude papeža Frančiška, da bi ponovno odkrili Sveto pismo kot knjigo življenja, kot živo Besedo, ki je namenjena nam in lahko spreminja naše življenje.
Novo študijsko leto (2025/2026) bomo posvetili modrostnim besedilom.
V Biblični šoli bomo enkrat mesečno predstavili izbrane odlomke modrostnih besedil, med katere sodijo knjige iz Stare zaveze: Job, Pregovori, Pridigar (Kohelet), Sirahova knjiga, Knjiga modrosti, Psalmi in Visoka pesem.
Vsako srečanje bo obsegalo predstavitev izbranega modrostnega odlomka, zgodovinski in literarni okvir, razlago ter poglobljeno razpravo.
Uvodno besedo bo imel celjski škof msgr. dr. Maksimilijan Matjaž, predavala pa bosta dr. s. Snežna Večko in dr. Samo Skralovnik ter drugi gostujoči predavatelji.
Predavanja bodo potekala po ZOOM vsak 4. četrtek (zaradi praznikov kdaj 3. četrtek) v mesecu od 17:00 do 18:30.
V letu 2025 bodo predavanja potekala ob naslednjih terminih:

23. oktobra,
27. novembra in
18. decembra.

V letu 2026 bodo predavanja:

22. januarja,
26. februarja,
26. marca,
23. aprila,
28. maja ter
25. junija (živo).

Prijave na: info@biblicnogibanje.si
V spletno predavalnico lahko vstopite preko spletne povezave.
Vir: Katoliška Cerkev

4. Vovkov pohod od Tržiča do Breznice
2026-05-30 06:00 - 16:00
Župnija Breznica v soboto, 30. maja, vabi na 4. Vovkov pohod od Tržiča do Breznice, ki se bo začel s sveto mašo ob 6.30 v Tržiču in sklenil v popoldanskih urah na Breznici.
Župnija Breznica pripravlja 4. pohod po poti nadškofa Antona Vovka od Tržiča do Breznice. Ob 6. uri zjutraj bo organiziran avtobusni prevoz z Breznice do Tržiča, kjer se bo romanje začelo s sveto mašo ob 6.30.
Pot je dolga približno 25 kilometrov in vodi po gozdnih poteh ter stranskih cestah skozi kraje, kjer je božji služabnik nadškof Anton Vovk odraščal in nabiral prve duhovniške izkušnje: Tržič, Brezje, Vrba in Breznica. Pohod bodo spremljali postanki za počitek ter zgodovinske in molitvene točke, sklenil pa se bo v popoldanskih urah s pogostitvijo pred pastoralnim domom na Breznici.
Priporočeni dar za prevoz in organizacijo romanja je 15 evrov na odraslo osebo, za otroke in mladino pa je udeležba brezplačna. Prijave zbirajo do 23. maja po telefonu 041 504 102 pri župniku Mateju Rusu ali po elektronski pošti na naslov zupnija.breznica@rkc.si.
Vir: Katoliška Cerkev

Nedelja Svete Trojice
2026-05-31
V Katoliški Cerkvi na nedeljo po binkoštnem prazniku praznujemo nedeljo Svete Trojice. To je letos 15. junija 2025.
Nauk o Sveti Trojici se je izoblikoval že na koncilu v Niceji (325 po Kr.) in je kot veroizpoved (credo) v bogoslužni rabi prisoten vse do današnjih dni. Vera v Sveto Trojico je sestavni del kristjanove vere v enega Boga v treh osebah. Na nedeljo Svete Trojice se pri bogoslužju zato posebej poglabljamo v skrivnost verske resnice o enem Bogu v treh osebah, ki so Oče, Sin in Sveti Duh (prim. Katekizem Katoliške Cerkve (KKC) 249–256).
Kristjani smo krščeni v imenu Očeta in Sina in Svetega Duha, s čimer postanemo tudi člani Cerkve. Skrivnosti enega Boga v treh osebah verujočim ni dano spoznavati samo z razumom, temveč tudi na osnovi milostnega daru vere ter Božjega razodetja Jezusa Kristusa. O identiteti Boga Očeta in Svetega Duha je spregovoril Jezus Kristus.[1] Čeprav tri Božje osebe ločimo med seboj, nobena od treh oseb nikdar ne deluje brez sodelovanja drugih dveh. Očetu pripisujemo, da je Stvarnik vesolja in človeka, Jezusu Kristusu dela odrešenja, Svetemu Duhu, ki izhaja iz Očeta in Sina, pa dela posvečenja.
Čeprav razlikujemo tri Božje osebe, jih ne smemo ločevati. Nauk o Sveti Trojici poudarja, da je delo stvarjenja skupno vsem trem osebam Trojice, saj so vse tri eno počelo stvarjenja. Hkrati pa je stvarjenje povezano z razodetjem in odrešenjem, ki je prišlo po Jezusu Kristusu, stvarstvu pa se posreduje po Svetem Duhu. Sveti Duh je kot tretja Božja oseba poslan od Očeta in Sina ter vodi Cerkev, ki je skupnost verujočih. Bistvo odnosov med tremi Božjimi osebami je brezpogojna ljubezen.
Ena od najbolj znanih upodobitev Svete Trojice je ikona ruskega ikonopisca Andreja Rubljova (1360–1430). Vsebinsko jo povezujemo s starozaveznim svetopisemskim odlomkom, ki opisuje Božji obisk pri Abrahamu in Sari ob Mamrejevih hrastih.[2]

[1] O skrivnostni dinamiki odnosov med Očetom in Sinom in Svetim Duhom je največ zapisov in razlag v Janezovem evangeliju.
[2] Prim. 1 Mz 18,1–15.
Vir: Katoliška Cerkev

Večer +
2026-06-02 20:00 - 22:00
Bog v središču. Slavljenje. Molitev v tišini. Spoved. Življenjske zgodbe. Priložnost za vsakega, da se umiri, okrepi, prejme upanje, najde svoje mesto v svetu.
Večere pripravljata Katoliška mladina in Svetnikova skupnost slavilcev – Sveti.
KDAJ: 7. oktober 2025, ob 19.00
KRAJ: Antonov dom na Viču
ZA KOGA: večeri so odprti za vse starosti

Sezona 2025/26

11. november ob 19.00
9. december ob 19.00
13. januar ob 19.00
10. februar ob 19.00
10. marec ob 19.00
14. april ob 19.00
12. maj ob 19.00
2. junij ob 20.00

Vsi Večeri Plus+ bodo potekali v Antonovem domu na Viču.
Vir: Katoliška Cerkev

Praznik Svetega rešnjega telesa in krvi
2026-06-04
Praznik Sv. rešnjega telesa in krvi bomo v Katoliški Cerkvi praznovali v četrtek, 4. junija 2026.
Na ta dan obhajamo Jezusovo navzočnost v zakramentu sv. Rešnjega telesa in krvi – evharistije, ki je središče krščanske vere in zakramentalnega življenja vernih. Na praznik so ponekod v navadi različne oblike procesij, s čimer verniki tudi navzven pokažejo svojo vero. Praznik je zapovedan, zato se katoličani ta dan udeležijo bogoslužja.
Praznik svetega Rešnjega telesa in krvi, ki ga v ljudskem izročilu imenujemo telovo, je eden najpomembnejših praznikov bogoslužnega leta. Z njim se Katoliška Cerkev z zahvalo spominja velikega daru evharistije in slovesno izpoveduje vero, da je v njej pod podobama kruha in vina resnično navzoč Jezus Kristus. Evharistija je središče krščanske vere in zakramentalnega življenja vernih.
Praznik nima stalnega datuma, saj je določen glede na veliko noč: obhajamo ga v četrtek po nedelji Svete Trojice, to je drugi četrtek po binkoštih. Je zapovedan praznik in eden redkih, ki ne pade na nedeljo, zato se verniki na ta dan udeležijo svete maše. Ponekod so v navadi slovesne procesije z Najsvetejšim, s katerimi verniki tudi navzven izpričajo svojo vero.
Izraz evharistija izhaja iz grškega glagola eucharistein, ki pomeni zahvaljevati se[1]. Evharistija je vir in vrhunec vsega krščanskega življenja[2]. Med vsemi zakramenti ima prvenstveno mesto: pri drugih zakramentih smo deležni posameznih sadov Kristusovega odrešenja, v evharistiji pa je navzoč Kristus sam, učlovečena Beseda, ki je vse zakramente tudi postavil[3].
Zakrament evharistije skupaj s krstom in birmo sodi med zakramente uvajanja v krščanstvo. Otroci, ki so vključeni v župnijsko katehezo, v Cerkvi na Slovenskem k prvemu svetemu obhajilu navadno pristopijo v tretjem razredu osnovne šole.
Posvečene hostije se shranjujejo v ciboriju, posamezno hostijo pa v običajno umetniško izdelani monštranci. Shranjevanje izpričuje Gospodovo trajno navzočnost v zakramentalni obliki in omogoča čaščenje Najsvetejšega. Duhovniki monštranco izpostavljajo v čaščenje ob posebnih priložnostih; ob veliki noči in na praznik svetega Rešnjega telesa in krvi pa so v navadi tudi procesije, ki potekajo po cerkvah in v njihovi okolici. Marsikje postavijo začasne kapelice ali oltarje (tradicionalno štiri), mimo katerih poteka sprevod. Duhovnika z monštranco poleg bogoslužnih sodelavcev spremljajo verniki in s tem javno izpovedo svojo vero.
1. Zgodovina čaščenja evharistije v Katoliški Cerkvi od Jezusove zadnje večerje do danes
Postavitev pri zadnji večerji. Evharistijo je Gospod Jezus Kristus postavil na večer pred svojim trpljenjem. Pri velikonočni večerji je vzel kruh, se zahvalil, ga razlomil in dal učencem z besedami »To je moje telo«, prav tako pa kelih z besedami o svoji krvi nove zaveze[4]. Z naročilom »To delajte v moj spomin«[5] je Cerkvi izročil zakrament, v katerem se vse do njegovega prihoda nekrvavo udejanja njegova velikonočna daritev.
Apostolska Cerkev. Prvi kristjani so bili stanovitni v »nauku apostolov in v bratskem občestvu, v lomljenju kruha in v molitvah«[6]. Lomljenje kruha je najstarejše ime evharističnega obhajanja, ki so ga obhajali zlasti prvi dan tedna, na dan Gospodovega vstajenja.
Cerkveni očetje (2.–5. stoletje). Že sredi 2. stoletja je sv. Justin opisal potek nedeljskega evharističnega zbiranja, ki se v bistvenem ujema z današnjim[7]. Sv. Ignacij Antiohijski je evharistijo imenoval »zdravilo nesmrtnosti«[8]. Vero v resnično navzočnost so soglasno izpričevali sv. Ambrož, sv. Ciril Jeruzalemski, sv. Janez Zlatousti in sv. Avguštin. Že v tem obdobju so posvečeni kruh shranjevali za bolnike in umirajoče.
Srednji vek in evharistični spori. V 11. stoletju je Berengar iz Toursa zanikal stvarno navzočnost in jo razlagal zgolj simbolično; Cerkev je njegov nauk zavrnila. Prav potreba po jasni izpovedi vere je pripomogla, da se je uveljavil izraz spremenjenje bistva (transsubstantiatio). V tem času se uveljavi tudi povzdigovanje posvečene hostije pri maši.
Nastanek praznika (13. stoletje). Začetek praznovanja sega v 13. stoletje, tudi kot odgovor na zmote, ki so zanikale Kristusovo resnično navzočnost. Posebna spodbuda je prišla po redovnici sv. Julijani iz Liègea, ki ji je Kristus v zasebnem razodetju dal razumeti, naj se vpelje poseben praznik v čast evharistiji. Po začetnem nasprotovanju je tamkajšnji škof praznik uvedel v svoji škofiji (1246), nekaj let pozneje pa ga je papež Urban IV. z bulo Transiturus (1264) razširil na vesoljno Cerkev[9].
Tridentinski koncil. Kot odgovor na zanikanja v času reformacije je tridentinski koncil na 13. zasedanju (1551) slovesno opredelil resnično, stvarno in bistveno navzočnost Kristusa, potrdil nauk o spremenjenju bistva in upravičenost evharističnega čaščenja[10].
Na Slovenskem. Praznik so najprej uvedli v deželah, ki so cerkvenopravno spadale pod oglejski patriarhat (južno od Drave). V današnji slovesni obliki s procesijo in štirimi oltarji se obhaja od leta 1614[11].
Novejši čas. Skozi stoletja so se razvile različne oblike evharistične pobožnosti: štirideseturna pobožnost, trajno čaščenje in evharistični kongresi. Drugi vatikanski koncil je evharistijo opredelil kot vir in vrhunec krščanskega življenja; Pavel VI. je v okrožnici Mysterium fidei (1965) potrdil nauk o resnični navzočnosti in spremenjenju bistva, Janez Pavel II. pa je z okrožnico Ecclesia de Eucharistia (2003) znova poudaril njeno središčno vlogo[12]. Tako se nepretrgana vrsta čaščenja razteza od dvorane zadnje večerje do današnjih oltarjev in tabernakljev.
2. Zakramentalni vidik in pomen evharistije v duhovnem življenju kristjanov
Vrh zakramentalnega reda. Evharistija dopolnjuje uvajanje v krščanstvo in je »vir in vrhunec vsega krščanskega življenja«, saj vsebuje vse duhovno dobro Cerkve, to je Kristusa samega[13]. Vsi drugi zakramenti so usmerjeni k njej kakor k svojemu cilju.
Trije vidiki. Cerkev evharistijo razume pod tremi medsebojno povezanimi vidiki: kot zahvalo in hvalnico Očetu, kot daritveni spomin Kristusa in njegovega telesa ter kot navzočnost Kristusa po moči njegove besede in Svetega Duha[14].
Daritvena razsežnost. Sveta maša je spominska daritev. Kristusove daritve na križu ne ponavlja niti ji ničesar ne dodaja, temveč to isto, enkrat za vselej opravljeno daritev na nekrvav način napravlja navzočo in nam izroča njene sadove[15].
Obhajilo in edinost. Prejem Kristusovega telesa in krvi nas tesneje zedinja z Gospodom, odpušča male grehe in nas varuje pred velikimi, krepi ljubezen in gradi edinost Cerkve kot Kristusovega skrivnostnega telesa: ker uživamo en sam kruh, postajamo eno telo[16]. Za vredno prejemanje sta potrebna stanje milosti in evharistični post.
Naravnanost k večnemu življenju. Evharistija je predokus nebeške gostije in poroštvo prihodnje slave; verniku v nevarnosti smrti je dana kot popotnica (viatik) za prehod v večno življenje[17].
Sadovi v duhovnem življenju. Evharistija je hrana duše: vernika preobraža v to, kar prejema, ohranja in poglablja krstno milost, hrani ljubezen do Boga in do bližnjega ter povezuje vernike med seboj. Tako postaja sredstvo nenehnega spreobračanja in vir krščanskega upanja.
3. Evharistija kot prava navzočnost Jezusa Kristusa med nami
Resnična, stvarna in bistvena navzočnost. Cerkev veruje, da je v evharistiji Jezus Kristus navzoč na edinstven in neprimerljiv način – resnično, stvarno in bistveno: s svojim telesom in krvjo, s svojo dušo in svojim božanstvom. Navzoč je torej ves Kristus, Bog in človek[18].
Spremenjenje bistva. To navzočnost Cerkev pojasnjuje z naukom o spremenjenju bistva (transsubstanciacija): z besedami posvetitve in po delovanju Svetega Duha se vse bistvo kruha spremeni v bistvo Kristusovega telesa in vse bistvo vina v bistvo njegove krvi, medtem ko čutno zaznavni podobi kruha in vina ostaneta nespremenjeni[19].
Celostnost navzočnosti. Kristus je cel in nedeljen navzoč pod vsako od obeh podob in v vsakem njunem delu, tako da lomljenje kruha Kristusa ne razdeli[20].
Govor o kruhu življenja. Sam Jezus je ta dar napovedal v Kafarnaumu, ko je o sebi dejal, da je živi kruh, ki je prišel iz nebes, in da je njegovo meso resnična jed ter njegova kri resnična pijača[21]. Pri zadnji večerji je nato svoje besede izrekel brez prispodobe: »To je moje telo.« Cerkev jih je od apostolskih časov – v luči tega govora in v zvestobi izročilu – vselej razumela v dobesednem, ne le v prispodobnem pomenu.
Trajna navzočnost in čaščenje. Kristusova navzočnost ne traja le v trenutku obhajanja, temveč dokler obstajata evharistični podobi. Zato Cerkev posvečene hostije shranjuje v tabernaklju, jih izpostavlja v monštranci in moli pred njimi[22]. Iz te vere izvirajo evharistično čaščenje, izpostavljanje Najsvetejšega in telovske procesije, s katerimi verniki javno izpovedo, da je Kristus resnično med nami.
Sklep
Praznik svetega Rešnjega telesa in krvi vsako leto znova vabi vernike, da z živo vero in hvaležnostjo prepoznajo Gospoda, navzočega v evharistiji. V njej Kristus ostaja s svojo Cerkvijo vse dni do konca sveta[23] ter jo hrani, povezuje in vodi k polnosti življenja v upanju na nebeško gostijo. Procesija z Najsvetejšim, ki na ta dan ponekod poteka po naših ulicah, je javno pričevanje te vere in povabilo vsem ljudem dobre volje, da se pridružijo hvalnici Bogu, ki se nam daje za hrano in spremljevalca na poti.

[1]Gr. εὐχαριστεῖν (eucharistein), »zahvaljevati se«. Prim. Lk 22,19 in 1 Kor 11,24, kjer Jezus pred lomljenjem kruha »se zahvali«. – Vsa svetopisemska mesta v tem članku so navedena po Slovenskem standardnem prevodu, kakor ga uporablja jeruzalemska izdaja Svetega pisma.

[2]Drugi vatikanski koncil, dogmatična konstitucija Lumen gentium, 11; konstitucija o svetem bogoslužju Sacrosanctum concilium, 10; prim. Katekizem katoliške Cerkve (KKC), 1324.

[3]Prim. sv. Tomaž Akvinski, Summa theologiae III, q. 65, a. 3; KKC, 1374.

[4]Mt 26,26–28: »Medtem ko so jedli, je Jezus vzel kruh, blagoslovil, ga razlomil, dal učencem in rekel: ›Vzemite, jejte, to je moje telo.‹ Nato je vzel kelih, se zahvalil, jim ga dal in rekel: ›Pijte iz njega vsi, to je namreč moja kri zaveze, ki se preliva za mnoge v odpuščanje grehov.‹« Vzporedna mesta: Mr 14,22–24; Lk 22,19–20.

[5]1 Kor 11,24–26: »›To je moje telo za vas. To delajte v moj spomin.‹ Prav tako je vzel po večerji kelih in rekel: ›Ta kelih je nova zaveza v moji krvi. …‹ Kajti kolikorkrat jeste ta kruh in pijete kelih, oznanjate Gospodovo smrt, dokler ne pride.«

[6]Apd 2,42: »Bratje so bili stanovitni v nauku apostolov in v bratskem občestvu, v lomljenju kruha in v molitvah.« Prim. Apd 2,46; 20,7.

[7]Sv. Justin, Prva apologija 65–67 (okoli leta 155), najstarejši ohranjeni opis poteka nedeljskega evharističnega zbiranja; prim. KKC, 1345.

[8]Sv. Ignacij Antiohijski, Pismo Efežanom 20,2: evharistija je »zdravilo nesmrtnosti, protistrup, da ne umremo«.

[9]Papež Urban IV., bula Transiturus de hoc mundo (11. avgust 1264), s katero je praznik razširil na vesoljno Cerkev. Spodbuda je prišla po sv. Julijani iz Liègea (videnje lune s temno progo) in po evharističnem čudežu v Bolseni–Orvietu (1263). Bogoslužje praznika izročilo pripisuje sv. Tomažu Akvinskemu (himne Pange lingua, Lauda Sion, Adoro te devote).

[10]Tridentinski koncil, 13. zasedanje (1551), Dekret o presvetem zakramentu evharistije; prim. KKC, 1376.

[11]Praznik so na Slovenskem najprej uvedli v deželah pod oglejskim patriarhatom (južno od Drave); v slovesni obliki s procesijo in štirimi oltarji se obhaja od izdaje Rimskega obrednika (Rituale Romanum, 1614).

[12]Sacrosanctum concilium, 10; Lumen gentium, 11; Pavel VI., okrožnica Mysterium fidei (1965); Janez Pavel II., okrožnica Ecclesia de Eucharistia (2003) ter leto evharistije (2004–2005).

[13]KKC, 1324; Lumen gentium, 11: evharistija je »vir in vrhunec vsega krščanskega življenja«, ker vsebuje vse duhovno dobro Cerkve, namreč Kristusa samega.

[14]Prim. KKC, 1358: evharistijo razumemo kot zahvalo in hvalo Očetu, kot daritveni spomin Kristusa in njegovega telesa ter kot navzočnost Kristusa po moči njegove besede in Duha.

[15]KKC, 1366–1367: sveta maša je spominska daritev, ki Kristusove daritve na križu ne ponavlja, temveč jo nekrvavo napravlja navzočo. Prim. tridentinski koncil, 22. zasedanje (1562).

[16]1 Kor 10,16–17: »Kelih blagoslova, ki ga blagoslavljamo, ali ni udeleženost pri Kristusovi krvi? Kruh, ki ga lomimo, ali ni udeleženost pri Kristusovem telesu? Ker je en kruh, smo mi, čeprav nas je veliko, eno telo, ker smo vsi deležni enega kruha.« Prim. KKC, 1391–1396.

[17]Jn 6,54: »Kdor jé moje meso in pije mojo kri, ima večno življenje in jaz ga bom obudil poslednji dan.« Prim. KKC, 1402–1405: evharistija kot poroštvo prihodnje slave in popotnica (viatik).

[18]Tridentinski koncil, 13. zasedanje (1551): Kristus je v evharistiji navzoč »resnično, stvarno in bistveno«. Prim. KKC, 1374.

[19]KKC, 1376–1377: z besedami posvetitve in po delovanju Svetega Duha se vse bistvo kruha spremeni v bistvo Kristusovega telesa in vse bistvo vina v bistvo njegove krvi; čutno zaznavni podobi kruha in vina ostaneta nespremenjeni.

[20]KKC, 1377: Kristus je cel in nedeljen navzoč pod vsako od obeh podob in v vsakem njunem delu, tako da lomljenje kruha Kristusa ne razdeli.

[21]Jn 6,51: »Jaz sem živi kruh, ki sem prišel iz nebes. Če kdo jé od tega kruha, bo živel vekomaj. Kruh pa, ki ga bom dal jaz, je moje meso za življenje sveta.« Jn 6,53–56: »… Če ne jeste mesa Sina človekovega in ne pijete njegove krvi, nimate življenja v sebi. … Kajti moje meso je resnična jed in moja kri resnična pijača. Kdor jé moje meso in pije mojo kri, ostaja v meni in jaz v njem.«

[22]KKC, 1378–1379, 1418: ker Kristusova navzočnost traja, dokler obstajata evharistični podobi, Cerkev posvečene hostije shranjuje v tabernaklju ter jih izpostavlja in časti.

[23]Mt 28,20: »… in glejte, jaz sem z vami vse dni do konca sveta.«
Vir: Katoliška Cerkev

Obletnica posvetitve bazilike v Stični
2026-06-08
Cistercijanski samostan v Stični 8. julija praznuje obletnico posvetitve cerkve Žalostne Matere Božje (posvečena leta 1156) in je bila leta 1936 razglašena za baziliko.
Bazilika danes služi tudi kot župnijska cerkev, kot Marijin romarski kraj pa je bila 1936 razglašena za baziliko. Je ena izmed največjih cerkva v Sloveniji, po nekaterih virih pa naj bi bila tudi najdaljša.
Cerkev je 8. julija 1156 posvetil oglejski patriarh Pelegrin I. Kot vse cistercijanske cerkve je tudi ta dobila posvetitev Materi Božji. Raziskave so pokazale, da je bila že takratnja cerkev sezidana kot troladijska slopna bazilika s prečno ladjo in dvema dolgima stranskima kapelama.
Cistercijanski samostan ali opatija Stična je najstarejši samostan na slovenskem ozemlju. Cistercijani smo pripadniki reformiranega benediktinskega življenja. Reformo so v Franciji začeli in izpeljali sv. Robert, sv. Alberik in sv. Štefan Harding, ki veljajo za ustanovitelje reda. Ime izahaja po prvi in matični opatiji v kraju Citeaux (beri : sito, latinsko: Cistercium) v Burgundiji v Franciji.
Cistercijanska Opatija Stična je najstarejši samostan na današnjem slovenskem ozemlju in edina opatija, ki še deluje. V sklopu samostana se nahaja Bazilika Žalostne Matere Božje, ki služi tudi kot župnijska cerkev.
Začetki samostana segajo v leto 1132. Samostan je kmalu po ustanovitvi postal pomembno versko, kulturno in gospodarsko središče Kranjske. Bogata samostanska knjižnica je do jožefinskih reform varovala dragocene iluminirane rokopise v latinščini iz 12. in 13. stoletja, ki so nastali v stiškem skriptoriju. V samostanu je leta 1428 nastal za slovensko slovstvo pomemben Stiški rokopis, eden prvih pisnih spomenikov v slovenščini.
Že v 12. stoletju se v Stični omenja samostanska šola, ki pa je verjetno sčasoma sprejemala za izobraževanje tudi dečke od zunaj. Tako se omenja, da je verjetno skladatelj Jakob Gallus iz Ribnice, svojo prvo izobrazbo dobil v Stični. Od 14. stoletja naprej je stiški samostan pošiljal svoje nadarjene menihe za univerzitetni študij verjetno v cistercijanski kolegij pri Dunaju. Od 14. stoletja naprej je namreč cistercijanski red svojim članom dovoljeval stik z gosti in ljudmi iz okolice, kar so redovni statuti sprva prepovedovali. Zaradi tega in tudi zaradi začenjajoče nove miselnosti renesanse je nastal v 15. stoletju Stiški rokopis, ki obsega razen glavnega besedila v latinščini tudi najstarejše zapisano slovensko besedilo: molitev pred pridigo, molitev “Pozdravljena Kraljica”, dva obrazca splošne spovedi in začetek stare velikonočne pesmi.
Patriarh Peregrin je Stični že ob njenem nastanku podelil toliko posesti in dohodkov, da je mogla živeti. Ker so menihi zlasti v prvih stoletjih imeli veliko izdatkov za gradnje in dograjevanje stavb in njihove opreme, posebej še za njeno najimenitnejšo stavbo, veličastno romansko cerkev, jim je ustanovitelj moral povečati dohodke.
Čeprav je bilo življenje in arhitektura Stične zastavljena skromneje kot po mnogih drugih cistercijanskih samostanih po Evropi, se je vendar sčasoma Stična toliko opomogla, da je mogla v neki meri slediti ostalim. Vseskozi so skušali skrbeti, da so bili samostanski prostori , kjer se je odvijalo skupno življenje menihov, lepo urejeni, in še posebej rezidenca opata – prelatura, ki je bila namenjena sprejemanju in stanovanju gostov in nekako predstavljala skupnost pred javnostjo. Križni hodnik v Stični je sčasoma dobil zidano zgodnjegotsko obliko s skromno poslikavo zaradi samostanskih pravil in zaradi skromnejših razmer v naših krajih. Iz istih razlogov tudi ni dobil izrazitejših figuralnih okrasitev.
Skozi stoletja je samostan spreminjal svojo arhitekturno podobo, tako da danes najdemo sledove romanike, gotike in baroka. Vse do danes pa se je ohranilo najstarejše jedro samostana, ki ga tvorita znameniti križni hodnik in redovna cerkev. V času reform Jožefa II. leta 1784 je bil samostan razpuščen. Ponovno so ga obudili cistercijani šele leta 1898. Od takrat dalje samostan ponovno nemoteno deluje.
Samostan ter cerkev sta danes zavarovana kot nepremična spomenika državnega pomena, sam samostan pa predstavlja pomembno versko in kulturno središče.
Več na: www.sticna.eu
Vir: Katoliška Cerkev

Mohorski pogovori v knjigarni: Ta otrok bo živel
2026-06-10 11:00 - 12:00
Celjska Mohorjeva družba v sredo, 10. junija 2026, ob 11. uri vabi v knjigarno na Nazorjevi ulici 1 v Ljubljani na Mohorske pogovore ob knjigi Ta otrok bo živel.
V središču pogovora bo pretresljiva zgodba očeta Dušana o preizkušanem starševstvu in presenetljivih milostih, ki jih podarja življenje. Knjiga osvetljuje tudi eno najbolj prezrtih tem, otroško paliativo, kar je hkrati poslanstvo istoimenskega zavoda.
Gosta pogovora bosta Dušan in Lucija Poslek, z njima pa se bo pogovarjala urednica Saška Ocvirk. Dogodek bo v sredo, 10. junija 2026, ob 11. uri v knjigarni Celjske Mohorjeve družbe na Nazorjevi ulici 1 v Ljubljani.
Vir: Katoliška Cerkev

Konferenca: Prvi odmev na okrožnico Magnifica Humanitas
2026-06-10 17:30 - 19:00
V sredo, 10. junija 2026, od 17.30 do 19.00 bo v Galeriji Družina v Ljubljani konferenca Prvi odmev na okrožnico Magnifica Humanitas, posvečena prvi okrožnici papeža Leona XIV. o varovanju človeškega dostojanstva v času umetne inteligence.
Katedra za moralno teologijo Teološke fakultete Univerze v Ljubljani pripravlja konferenco ob izidu prve okrožnice papeža Leona XIV. Magnifica Humanitas. Dogodek bo namenjen predstavitvi prvih odmevov na dokument, ki obravnava varovanje človeškega dostojanstva v času umetne inteligence.
Konferenca bo v sredo, 10. junija 2026, od 17.30 do 19.00 v prostorih Galerije Družina, Krekov trg 1 v Ljubljani. Udeležba bo mogoča tudi prek povezave Zoom: POVEZAVA
Okrožnica odpira vprašanja, kako umetna inteligenca spreminja pogled na človeka, medsebojne odnose, izobraževanje, delo, družbo, mednarodne odnose ter vprašanje vojne in miru. Osvetljuje tudi sodobna etična, politična, družbena in teološka vprašanja ter razmišlja o tem, kako naj se posamezniki in skupnosti odzovejo na nove pridobitve, da bodo v dobro človeka in celotnega stvarstva.
O vsebini okrožnice bodo spregovorili prof. dr. Stjepan Baloban s Katoliške teološke fakultete v Zagrebu, Marko Grobelnik in prof. dr. Matjaž Gams z Inštituta Jožef Stefan, izr. prof. dr. Ivan Štuhec, prof. dr. Roman Globokar, doc. dr. Tadej Strehovec, asist. dr. Gabriel Kavčič in asist. dr. Štefan Hosta. Dogodek bo povezoval asist. dr. Martin Perčič.
Konferenca je namenjena medijem in širši zainteresirani javnosti. Po krajših predstavitvah posameznih vidikov okrožnice bo tudi priložnost za pogovor in izmenjavo mnenj.
Vir: Katoliška Cerkev

Projekcija dokumentarnega filma Slovenska skupnost v Fairfieldu (ZDA)
2026-06-10 18:00 - 20:00
Slovenska konferenca SSK v sredo, 10. junija 2026, ob 18. uri v dvorani Katoliškega inštituta v Ljubljani vabi na projekcijo dokumentarnega filma Slovenska skupnost v Fairfieldu (ZDA).
Dogodek pripravljajo v okviru projekta (Ne)izgubljena slovenska dediščina po svetu. Dokumentarni film predstavlja slovensko skupnost v Fairfieldu v ZDA ter njeno bogato kulturno in duhovno dediščino. Posebej osvetljuje župnijo Svetega križa, ki že desetletja predstavlja središče družbenega in verskega življenja tamkajšnjih Slovencev, ter zgodbe posameznikov, ki so s svojim delom in predanostjo pomembno soustvarjali skupnost in ohranjali slovensko identiteto daleč od domovine.
Po projekciji bo sledil pogovor z dr. Dejanom Valentinčičem, idejnim vodjo projekta in predsednikom Slovenske konference SSK, o pomenu ohranjanja slovenske dediščine po svetu ter o nastajanju dokumentarne serije.
Projekt (Ne)izgubljena slovenska dediščina po svetu je namenjen sistematičnemu zbiranju, dokumentiranju in ohranjanju slovenske kulturne dediščine v izseljenstvu, s posebnim poudarkom na osebnih spominih in pričevanjih pripadnikov starejših generacij slovenskih skupnosti po svetu.
Vir: Katoliška Cerkev

Srce Jezusovo, slovesni praznik
2026-06-12
Osem dni po prazniku svetega Rešnjega telesa in Rešnje krvi obhaja Cerkev slovesni praznik Srca Jezusovega. Letos je to 12. junija.
Praznik skuša prodreti v globino in notranje jedro Kristusove skrivnosti, v jedro, iz katerega pritekajo vsa velika dela v naše odrešenje, posebno še Kristusova daritev na križu. In to je tista ljubezen, ki je bila od vekov skrita v brezdanjih globinah troedinega Boga, ki pa si je prevzela našo človeško naravo in nas v Kristusu začela ljubiti tudi s človeškim srcem ter dosegla svoj vrhunec v kalvarijski daritvi, ko so iz prebodene Kristusove strani začele teči reke žive vode, ki odslej nikdar več ne bodo usahnile.
Zgodovina češčenja Jezusovega Srca se začenja z apostolom Janezom, ki se je naslonil na Jezusove prsi (prim. Jn 13, 15; 21, 20) in apostola Pavla, ki je svoje vernike imel rad v Ljubezni Jezusa Kristusa (prim. Flp 1, 8). Češčenje Jezusovega Srca so širili srednjeveški mistiki, posebno sveti Bernard, sveti Bonavetura in sveti Bernardin; v tem času so nastale priljubljene pesmi, litanije in podobe Jezusovega Srca. V 14. stoletju je ta pobožnost nekoliko pojenjala. Spet pa se je poživila v 16. in 17. stoletju, za kar ima velike zasluge Janez Eudes, ki ga je papež Pij X. Imenoval začetnika, učitelja in apostola liturgičnega češčenja Srca Jezusovega, ker je leta 1670 napisal besedilo za molitveno bogoslužje (brevir) in za mašo v čast Srcu Jezusovemu.
Papež Leon XIII. je leta 1899 v okrožnici Annum sanctum (Sveto leto) orisal smisel češčenja Srca Jezusovega in vsebino praznika. V okrožnici je tudi napovedal, da bo za začetek 20. stoletja ves svet posvetil Srcu Jezusovemu. Odobril je tudi litanije Srca Jezusovega.
Ob stoletnici, odkar je bil praznik Srca Jezusovega razširjen na vso katoliško Cerkev, je Pij XII. leta 1956 izdal okrožnico Zajemali boste (Haurietis aquas), kjer je podal vsestransko in globoko teologijo Srca Jezusovega.
Pavel VI. je leta 1965 napisal okrožnico Nedoumljivo bogastvo Kristusovo. V njej je znova naglasil pomembnost Srca Jezusovega. V duhu drugega vatikanskega koncila je močno poudaril zvezo, ki jo ima to češčenje z evharistijo posebej z njenim daritvenim značajem, se pravi z mašo in obhajilom kot daritvenim obredom.
Češčenje Srca Jezusovega se nanaša na tisto, kar je pri Kristusu in sploh pri skrivnosti odrešenja najglobljega, kar zajema iz globin njegove Božje – človeške ljubezni. Častiti Srce Jezusovo torej pomeni častiti Jezusovo osebo s posebnega vidika njegove odrešenjske ljubezni Zato je jasno, da ta pobožnost nikakor ne nasprotuje drugim zdravim pobožnostim, ki jih Cerkev priporoča, temveč jih krepi, poglablja in prešinja.

Besedilo je povzeto s spletne strani stolne župnije Novo mesto.
Vir: Katoliška Cerkev

Javni rožni venec
2026-06-12 07:00 - 07:30
Vsak drugi petek v mesecu organiziramo javno molitev rožnega venca na Kongresnem trgu, pred stebrom Svete Trojice. Molili bomo za domovino, vero slovenske mladine, za Cerkev in za krepost čistosti.
ZA KOGA: odprto za vse, posebej za mlade može in fante
KDAJ: 12. junij 2026 ob 7.00 zjutraj
KRAJ: Kongresni trg
Vir: Katoliška mladina

Praznik Srca Jezusovega na Taboru v Ljubljani
2026-06-12 16:00 - 18:00
V petek, 12. junija, bodo v cerkvi Srca Jezusovega na Taboru v Ljubljani obhajali praznik Srca Jezusovega z molitveno uro, pétimi litanijami in slovesno sveto mašo ob 17. uri.
Praznik Srca Jezusovega bodo v cerkvi Srca Jezusovega na Taboru v Ljubljani obhajali v petek, 12. junija. Ob 16. uri bo molitvena ura, ob 16.30 pa péte litanije.
Slovesno sveto mašo ob 17. uri bo ob somaševanju duhovnikov daroval celjski škof dr. Maksimilijan Matjaž. Verniki so lepo vabljeni, da skupaj počastijo Gospodovo ljubezen, razodeto v njegovem presvetem Srcu.
Vir: Katoliška Cerkev

Molitev in sveta maša za bolnike z rakom
2026-06-12 18:30 - 20:00
Vsak drugi petek v mesecu se pri Mariji Pomagaj zbiramo k molitvi za bolnike z rakom, njihove sorodnike, prijatelje ter zdravstveno osebje.
Ob 18.30 pričnemo z molitvijo rožnega venca, ob 19. uri pa darujemo sveto mašo.
Pri Mariji Pomagaj smo se pri molitvi in sveti maši za bolnike z rakom prvič zbrali ob Svetovnem dnevu boja proti raku, 4. februarja 2023.
Od takrat naprej vsak mesec skupaj prosimo za moč, upanje, tolažbo in Božji blagoslov za vse, ki jih zaznamuje bolezen.
Lepo vabljeni, da se nam pridružite v petek, 12. junija 2026:

ob 18.30 – molitev rožnega venca,
ob 19.00 – sveta maša.

Vir: Marija.si

Pasijonska sveta maša v spravo za bogokletje
2026-06-12 19:00 - 21:00
V petek, 12. junija 2026, bo ob 19. uri v župnijski cerkvi sv. Jakoba v Škofji Loki pasijonska sveta maša v spravo za bogokletje.
Pasijonci in prijatelji Škofjeloškega pasijona vabijo k letni mašni daritvi v zadoščevanje za sramotenja in brezbrižnosti do Boga. Pasijonska sveta maša bo darovana na slovesni praznik Presvetega Srca Jezusovega in bo tudi letos nadaljevanje duhovne izkušnje Škofjeloškega pasijona, katere najgloblji sad je premišljevanje Jezusovega trpljenja in ljubezni, ki izvira iz njegovega prebodenega Srca.
Pri maši bodo pred Jezusovo Srce, prebodeno zaradi človeških grehov, položili svoje besede in molčanje, svoje grehe, utrujenost in hrepenenje ter prosili odpuščanja za bogokletja jezika, srca in življenja. Organizatorji vabijo, da skupaj stopijo pod križ in iz prebodenega Srca ponovno zajamejo moč za vero, pogum za resnico in usmiljenje do človeka.
Bogoslužje bo v petek, 12. junija 2026, ob 19. uri v župnijski cerkvi sv. Jakoba, Cankarjev trg 14, Škofja Loka.
Vir: Katoliška Cerkev

12. Marijin dan v Velesovem
2026-06-13 08:00 - 13:00
Društvo prijateljev Medžugorja – Mir Slovenija vabi v soboto, 13. junija 2026, od 8. do 13. ure na 12. Marijin dan v cerkvi Marijinega oznanjenja v Velesovem, kjer bo osrednja gostja sestra Emmanuel Maillard.
Po vzoru Medžugorja bo v cerkvi Marijinega oznanjenja v Velesovem potekal 12. Marijin dan, ki ga organizira Društvo prijateljev Medžugorja – Mir Slovenija pod duhovnim vodstvom dr. Primoža Krečiča. Program se bo začel ob 8. uri z molitvijo rožnega venca, ob 9.30 pa bo sledil nagovor letošnje gostje, sestre Emmanuel Maillard.
Sestra Emmanuel Maillard se je rodila v Franciji leta 1947. Na univerzi Sorbonne je diplomirala iz književnosti in zgodovine likovne umetnosti, leta 1976 vstopila v katoliško Skupnost blagrov, od leta 1989 pa živi v Medžugorju. S pričevanji, seminarji in knjigami po svetu širi sporočilo upanja v duhu nove evangelizacije. Ob tej priložnosti bo na dogodku na voljo tudi njena nova knjiga, prevedena v slovenščino, Tvoj angel varuh, tvoj veliki prijatelj.
Ob 11. uri bo sveta maša, po njej pa še molitev za ozdravljenje, češčenje pred Najsvetejšim in posvetitev Marijinemu srcu. Po uradnem delu bo sledilo druženje na samostanskem vrtu. V času dogodka bo tudi možnost za sveto spoved.
Vir: Katoliška Cerkev

Žalna slovesnost ob Lipi sprave na Žalah
2026-06-15 19:00 - 21:00
Društvo Združeni ob Lipi sprave vabi v ponedeljek, 15. junija 2026, ob 19. uri na žalno slovesnost ob Lipi sprave na Žalah ob dnevu krivde, odpuščanja in sprave.
Na slovesnosti bodo izrazili spoštovanje žrtvam ter tudi podpornikom sprejetja novele Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev. Dogodek pripravlja Društvo Združeni ob Lipi sprave.
Vir: Katoliška Cerkev

58. vseslovensko romanje bolnikov, invalidov in ostarelih
2026-06-20 09:00 - 14:00
V soboto, 20. junija, bo potekalo vseslovensko romanje bolnikov, invalidov in ostarelih k Mariji Pomagaj na Brezje. Sveto mašo bo ob 10. uri na trgu pred baziliko Marije Pomagaj daroval murskosoboški škof dr. Andrej Kozinc.
Program:
9.00: molitev rožnega venca
10.00: sveta maša
13.00: litanije Matere Božje
Vir: Marija.si

Predstavitev znanstvene monografije o Matevžu Ravnikarju
2026-06-23 12:00 - 13:00
Premierna predstavitev znanstvene monografije Matevž Ravnikar: prenovitelj slovenske proze in tržaško-koprski škof bo v torek, 23. junija 2026, ob 12. uri v knjigarni Celjske Mohorjeve družbe na Nazorjevi ulici 1 v Ljubljani.
Na predstavitvi bodo sodelovali dr. Matjaž Ambrožič, dr. Irena Orel, Tomaž Simčič in dr. Luka Vidmar. Z njimi se bo pogovarjal urednik monografije dr. Dejan Pacek.
Monografija je druga knjiga v zbirki Testes temporum (Priče časov), izdali pa so jo Teološka fakulteta Univerze v Ljubljani, Celjska Mohorjeva družba in Goriška Mohorjeva družba. Njenemu izidu je pot tlakoval mednarodni znanstveni posvet o življenju in delu škofa Ravnikarja, ki je pred tremi leti potekal v Ljubljani in Trstu.
Knjiga je izšla ob skorajšnji 250-letnici rojstva Matevža Ravnikarja.
Vir: Katoliška Cerkev

Sveta maša za domovino pred državnim praznikom dneva državnosti 2026
2026-06-23 18:30 - 19:30
V torek, 23. junija 2026, ob 18.30 bodo v stolni cerkvi sv. Nikolaja v Ljubljani slovenski škofje ob predsedniku Slovenske škofovske konference msgr. dr. Andreju Sajetu darovali sveto mašo za domovino ob državnem prazniku dneva državnosti.
K zahvalni sveti maši za domovino ob dnevu državnosti so povabljeni predstavniki družbeno-političnega življenja in diplomatskega zbora. Pri bogoslužju bodo sodelovali člani Vojaškega vikariata pri SV, Policijskega vikariata ter predstavniki Enote za protokol s kvintetom pihal orkestra Slovenske vojske.
Kje so začetki svete maše za domovino?
Prvo sveto mašo za domovino je daroval tedanji ljubljanski nadškof metropolit msgr. dr. Alojzij Šuštar 26. junija 1991. Preden je nadškof Šuštar v imenu Slovenske pokrajinske škofovske konference (SPŠK) odšel na praznovanje slovesne razglasitve samostojne Slovenije, torej 26. junija 1991, je v ljubljanski stolnici ob somaševanju mnogih duhovnikov daroval sveto mašo za domovino. Zelo pomenljive so njegove besede v homiliji, ki jo je začel z besedami iz Psalma: »Če Gospod ne zida hiše, se zaman trudijo njeni zidarji; če Gospod ne varuje mesta, zaman bedijo stražarji« (Ps 127).
Katera glasbena dela se izvajajo pri sveti maši za domovino?
Pri sveti maši za domovino izbrani pevski zbor izvaja sakralna glasbena dela slovenskih skladateljev. S tem se predstavi bogata glasbena kultura našega naroda in delo številnih slovenskih duhovnikov na področju domoljubja.
Članek: »Maša za domovino«: (zgolj) verski obred ali versko, diplomatsko in državotvorno dejanje? (Bogoslovni vestnik/Theological Quarterly 80 (2020) 1, 145—159)
Vir: Katoliška Cerkev

Rojstvo Janeza Krstnika, slovesni praznik
2026-06-24
V Katoliški Cerkvi 24. junija praznujemo slovesni praznik rojstva Janeza Krstnika.
V koledarju cerkvenega leta se slovesno spominjamo rojstva dveh oseb, ki sta najpomembnejši v zgodovini odrešenja: učlovečenega Božjega Sina Jezusa Kristusa (na božič, 25. decembra) in njegove deviške matere Marije (8. septembra). Edini svetnik, čigar rojstvo Cerkev proslavlja s posebnim praznikom, je Janez Krstnik, Jezusov predhodnik. Njegova vloga je posebej pomembna ob prehodu iz Stare v Novo zavezo, saj Janez Krstnik velja za angela glasnika pred Mesijo.
Evangelist Luka (prim. Lk 1,5–25) poroča, kako je Bog po angelu očetu Zahariju naznanil Janezovo rojstvo, podobno kot kasneje Mariji iz Nazareta učlovečenje Jezusa, Božjega Sina. V obeh primerih je Božji poslanec določil tudi ime otroka, s katerim je naznačeno njegovo rojstvo. Ime Janez se po hebrejsko glasi Johanan in pomeni Bog je milostljiv. Janezu pravimo Krstnik zato, ker je oznanjal krst spokornosti in je tiste, ki so se s pokoro hoteli pripraviti na Odrešenikov prihod, krščeval v reki Jordan; predvsem pa je dobil vzdevek Krstnik zato, ker je krstil Jezusa (prim. Mt 3,13–17; Mr 1,9–11 in Lk 3,21–22) ter ga pri tem razglasil za obljubljenega Mesija.

Besedilo je povzeto po knjigi Svetnik za vsak dan msgr. Silvestra Čuka.
Vir: Katoliška Cerkev

Duhovne vaje za redovnike in redovnice v Ignacijevem domu v Ljubljani
2026-06-25 - 2026-07-03
V Ignacijevem domu duhovnosti v Ljubljani bodo od 25. junija do 3. julija 2026 potekale ignacijanske duhovne vaje za redovnike in redovnice.
Ignacijanske duhovne vaje za redovnike in redovnice bodo potekale v Ignacijevem domu duhovnosti v Ljubljani od 25. junija do 3. julija 2026. Začetek bo zvečer, sklep pa s kosilom.
Naslov duhovnih vaj je Iščite Gospoda. Udeleženci bodo premišljevali, kako varovati srce sredi skrbi in nalog, ki jih morajo opraviti, v vsakodnevnih naporih in napetostih, ki nastajajo v skupnem življenju, tudi zaradi kopičenja odgovornosti in pešanja moči.
Voditelj in kontaktna oseba je p. Janez Poljanšek DJ. Prijave sprejemajo prek spletne strani ignacijevdom.si/events/medredovniske/, po elektronski pošti na naslov info@ignacijevdom.si ali po telefonu 051 613 374.

Frančiškov odmev – praznovanje frančiškovih bratov in sester
2026-06-25 09:20 - 16:30
četrtek, 25. junija 2026, bo pri Mariji Pomagaj Brezjah praznovanje Frančiškovih bratov in sester ob 800-letnici smrti svetega Frančiška Asiškega, pod naslovom Frančiškov odmev.
Program srečanja:
ob 9.20: Serafinski rožni venec
ob 10. uri: sveta maša, somaševanje vodi ljubljanski nadškof metropolit msgr. Stanislav Zore
ob 11.30: dramska igra
ob 13.15: festival
ob 15.30: litanije, molitev za domovino, blagoslov.
Lepo vabljeni!
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Peter in Pavel, slovesni praznik
2026-06-29
V Katoliški Cerkvi 29. junija praznujemo slovesni praznik apostolov sv. Petra in Pavla.
Peter je bil ribič iz Betsajde ob Genezareškem jezeru. Jezus ga je poklical, da bi bil ribič ljudi in da bi kasneje kot pastir tudi vodil Cerkev kot Božje ljudstvo. Po svetopisemskem izročilu mu je Jezus po tem, ko ga je poklical za učenca, spremenil ime v Peter: »Ti si Peter in na tej skali bom sezidal svojo Cerkev in vrata podzemlja je ne bodo premagala. Dal ti bom ključe nebeškega kraljestva; in kar koli boš zavezal na zemlji, bo zavezano v nebesih; in kar koli boš razvezal na zemlji, bo razvezano v nebesih« (Mt 16,18–20). Zelo pomembna izkušnja v Petrovem življenju je bila ta, da je Jezusa, po tem, ko je bil le-ta prijet, kljub temu, da se je ob njem vzgajal in učil približno tri leta, trikrat zatajil. Po Jezusovem vnebohodu Peter nastopa kot voditelj apostolov in mlade Cerkve. Nekaj časa je bil škof v Antiohiji, okoli leta 42 pa je odšel v Rim. Od tam je vernikom v Mali Aziji poslal dve pismi (1 Pt in 2 Pt), življenjsko pot pa je sklenil z mučeništvom.
Po zgodovinskih virih naj bi apostol Peter vladal do leta 67 po Kr. Več zgodnjekrščanskih spisov potrjuje, da je Peter umrl nasilne smrti v Rimu v času vladanja cesarja Nerona. Na kraju njegovega mučeništva je dal cesar Konstantin leta 350 postaviti veliko baziliko. Sedanja bazilika sv. Petra v Vatikanu je bila postavljena v letih med 1506 in 1526. Pod njenim glavnim oltarjem je gob apostola Petra, čigar nasledniki so papeži oz. rimski škofje.
Apostol Pavel se je rodil okrog leta 10 po Kr. v Tarzu, v glavnem mestu takratne rimske province Kilikije. Po rodu je bil Jud, po očetu pa je podedoval rimsko državljanstvo. Bil je farizej in poznavalec judovstva, ki je do spreobrnjenja na poti v Damask preganjal kristjane. Apostol Pavel je ob rojstvu dobil ime Savel, po spreobrnjenju pa se je dal krstiti in ime spremenil v Pavel.
O delovanju apostola Pavla poroča evangelist Luka v Apostolski delih. Obhodil je velik del takratne rimske države in ustanavljal cerkvene občine ter jih spodbujal s pismi. Danes poznamo štirinajst ohranjenih Pavlovih pisem, ki so po vsebini in obsegu za štirimi evangeliji najpomembnejši del Svetega pisma Nove zaveze. Podobno kot apostol Peter je tudi on umrl mučeniške smrti za časa cesarja Nerona okrog leta 67.
Praznika obeh apostolov je Cerkev obhajala že v 4. stoletju. Najstarejši rimski koledar Furija Dionizija Filokala iz leta 354 navaja 29. junij kot praznik apostolov Petra in Pavla. Na predvečer ali na praznik apostolov Petra in Pavla slovenski škofje diakone posvečujejo v duhovnike.
Vir: Katoliška Cerkev

Koncert Univerzitetnega študentskega zbora in orkestra Krashna Musika iz Delfta
2026-07-01 19:30 - 21:00
Univerzitetni študentski zbor in orkester Krashna Musika iz Delfta bo v sredo, 1. julija, od 19.30 do 20.30 nastopil v cerkvi sv. Jakoba v Ljubljani s programom del Sergeja Rahmaninova in Wolfganga Amadeusa Mozarta.
Krashna Musika je živahen študentski zbor in simfonični orkester, povezan z glasbenim življenjem Tehniške univerze Delft. Ob obisku Ljubljane bodo pripravili večer velike orkestrske in zborovske glasbe v cerkvi sv. Jakoba.
Na sporedu bosta dve veliki mojstrovini klasične in sakralne glasbe: Simfonija št. 2 Sergeja Rahmaninova ter Rekviem Wolfganga Amadeusa Mozarta. Rahmaninovova simfonija prinaša poznoromantično izraznost, bogate orkestrske barve in čustveno intenzivnost, Mozartov Rekviem pa nagovarja s skrivnostjo, molitvijo, človeško krhkostjo in upanjem.
Prisrčno vabljeni na koncert v eno najlepših zgodovinskih cerkva v Ljubljani.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Tomaž, apostol, praznik
2026-07-03
V Katoliški Cerkvi 3. julija praznujemo god sv. Tomaža, apostola in mučenca.
Človeku, ki noče verjeti na besedo, ampak se hoče o vsem prepričati na lastne oči, pravimo ‘neverni Tomaž’. Obnaša se namreč kot apostol Tomaž po Jezusovem vstajenju. Evangelist Janez pripoveduje, da se je Gospod po svojem vstajenju prvi večer prikazal svojim učencem, zbranim za zaprtimi vrati hiše, kjer so le nekaj dni poprej skupaj z Jezusom obhajali spominsko večerjo ob judovskem velikonočnem prazniku, ki je bila obenem zadnja večerja Jezusa kot človeka. Tomaža, pravi, ni bilo med njimi. Ko so mu drugi pripovedovali, da je Jezus vstal in se jim prikazal, jim je odvrnil: »Če ne vidim na njegovih rokah znamenja žebljev in ne vtaknem svojega prsta v rane od žebljev, že ne bom veroval.« Čez osem dni je vstali Gospod spet obiskal svoje učence. Tomažu je rekel: »Daj svojo roko in jo položi v mojo stran in ne bodi neveren, temveč veren.« Tedaj je Tomaž izpovedal vero z vklikom: »Moj Gospod in moj Bog!«
Zaradi tega dogodka je Tomaž postal ‘slaven’, vendar pa o njem bolj malo vemo. Preden ga je Jezus poklical v svojo službo, je opravljal ribiški poklic ob Genezareškem jezeru. Prvi trije evangelisti (Matej, Marko in Luka) omenjajo Tomaža le v seznamih dvanajsterih apostolov, več pozornosti pa mu posveti evangelist Janez, ki ga v svoje poročilo o Jezusovem življenju in delovanju vplete štirikrat. Prvič tedaj, ko Tomaž izrazi svojo pripravljenost iti z Jezusom v smrtno nevarnost, ko gre v Betanijo k Lazarju; drugič med Jezusovim poslovilnim govorom pri zadnji večerji, ko Tomaž poslavljajočemu se Jezusu vpade v besedo in pravi, da oni ne vedo, kam gre; najdaljši je tretji odlomek o Tomažu, omenjen na začetku; četrtič in zadnjič pa Janez omenja Tomaža kot enega izmed sedmerih apostolov, ki se jim je vstali Gospod prikazal, ko so na Genezareškem jezeru lovili ribe. Janez trikrat navaja Tomažev vzdevek Dvojček, kar je dejansko le prevod njegovega imena, kajti ime Tomaž izhaja iz aramejske besede ‘toma’ s pomenom ‘dvojček’.
Prakrščansko poročilo ve povedati, da je apostol Tomaž po Jezusovem vnebohodu in prihodu Svetega Duha deloval na bližnjem Vzhodu in prišel celo do Indije. Umrl naj bi mučeniške smrti v kraju Mailapur pri Madrasu: prebodli so ga s sulico ali z mečem. Indijska Cerkev se ponaša, da je njen ustanovitelj sveti Tomaž, zato indijske kristjane pogosto imenujejo ‘Tomaževi kristjani’.
God apostola Tomaža so od 6. stoletja dalje obhajali 21. decembra, od leta 1969 pa je 3. julija, kakor je bil že prej v vzhodni Cerkvi v spomin na prenos njegovih kosti iz Indije v mezopotamsko Edeso (leta 232). Svetega Tomaža navadno upodabljajo s sulico, pogosto pa ima v rokah tudi kotno merilo stavbenikov in sicer zaradi neke legende, ki pripoveduje, da je izrisal načrt za prelepo palačo v Indiji. Zaradi te legende častijo svetega Tomaža kot svojega zavetnika arhitekti, zemljemerci, geometri, zidarji, kamnoseki in tesarji.
V naši domovini je temu apostolu posvečenih 34 cerkva (8 župnijskih in 26 podružnic).
Vir: Revija Ognjišče in Katoliška Cerkev

Mučenci med Slovenci - 28
2026-07-03 19:00 - 20:00
Na prvi julijski petek, 3. 7. 2026, bo pri frančiškanih na Tromostovju v Ljubljani ob 19. uri darovana sveta maša s prošnjo za vse slovenske mučence. Somaševanje bo vodil frančiškan dr. Miran Špelič. Pela bo Dekliška vokalna skupina Žeklice s Tromostovja pod umetniškim vodstvom Mihe Zupanca Kovača.
To bo osemindvajseta od tridesetih svetih maš, ki jih pripravlja pobuda Vseposvojitev in se na trideset zaporednih prvih petkov darujejo za slovenske mučence, žrtve komunističnega nasilja, ki so v postopku za beatifikacijo. Svetniške kandidate s pesmijo predstavlja Gregor Čušin.
Bogoslužje lahko spremljamo tudi po GOLD TV in na kanalu YouTube.
Lepo vabljeni!
Vir: Katoliška Cerkev
