Nadškofija Ljubljana

Brezmadežno spočetje Device Marije, slovesni praznik
2023-12-08
BREZMADEŽNO SPOČETJE DEVICE MARIJE
Slovesni praznik
Ta praznik je sicer med mlajšimi Marijinimi prazniki (na Vzhodu v 10.–12. stol., na Zahodu ponekod že v 11.–12. stol., v Rimu šele 1476.), a je 1708. postal zapovedan praznik. Nov poudarek je dobil z razglasitvijo verske resnice 1854.
Vir: Hozana.si

Molitev in sveta maša za bolnike z rakom
2023-12-08 17:30 (Europe/Ljubljana)
V baziliki Marije Pomagaj vsak drugi petek v mesecu zvečer poteka molitev, sveta maša ter blagoslov z relikvijami sv. Leopolda Mandića.
Kongregacija za bogoslužje in discipline zakramentov je 11. februarja 2020 uradno razglasila sv. Leopolda Mandića za zavetnika bolnikov z rakom. Kongregacija je poudarila, da je s to razglasitvijo odprto okno upanja, saj bo sv. Leopold, ki je sam doživel osebno izkušnjo nemoči te težke težke bolezni, kot zavetnik spremljal onkološke bolnike s svojo priprošnjo pri Bogu.
Od marca 2023 bo v baziliki Marije Pomagaj na Brezjah vsak drugi petek v mesecu potekala molitev s priprošnjo sv. Leopoldu Mandiću. Zadnji termin letos bo na praznik Brezmadežnega spočetja Device Marije, v petek, 8. decembra:
Ob 17.30 – molitev rožnega venca
Ob 18.00 – sveta maša in po maši blagoslov z relikvijami sv. Leopolda Mandića
Vir: Marija.si

Javni rožni venec
2023-12-09 06:30
Katoliška mladina tudi v decembru organizira javno molitev rožnega venca na Kongresnem trgu, pred stebrom Svete Trojice. Tokrat bo molitev potekala v soboto. Molili bomo za krepost čistosti, za našo domovino in za vero njene mladine.
ZA KOGA: odprto za vse, posebej za mlade može in fante
KDAJ: 9. december 2023 ob 6.30 zjutraj
KRAJ: Kongresni trg
Vir: Katoliška mladina

Romanje po Rožnovenski romarski poti
2023-12-09 08:30
Rožnovenska romarska pot je največji rožni venec v naravi. Od bazilike Marije Pomagaj na Brezjah romarje v čudoviti naravi vodi skozi kraje v občinah Radovljica in Tržič ter jih pripelje nazaj do Marijinega narodnega svetišča.
Adventno romanje: 09. december.
POTEK REDNIH ROMANJ PO ROŽNOVENSKI POTI
Ob 8:30 uri se udeležimo svete maše v baziliki Marije Pomagaj na Brezjah, nato pa se zberemo ob spomeniku papeža Janeza Pavla II pred baziliko. Na približno 12 kilometrov dolgo pot se odpravimo ob vsakem vremenu. Hoje je za štiri ure. Na pol poti, na info točki, je poskrbljeno tudi za okrepčilo. Poskrbite za primerno obutev in oblačila.
Več informacij:
roznovenskapot@gmail.com

Rožnovenska pot

Vir: Marija.si

Srečanje nadškofa s katehumeni
2023-12-17 16:00 - 17:00
Na 3. adventno nedeljo, 17. decembra, se bo ljubljanski nadškof msgr. Stanislav Zore srečal s katehumeni naše nadškofije. Pri sveti maši, v ljubljanski stolnici sv. Nikolaja, ki bo ob 16. uri, jim bo podelil tudi Sveta pisma.

Sv. maša za domovino
2023-12-21 18:30
Pred državnim praznikom dneva samostojnosti in enotnosti, bo ljubljanski nadškof msgr. Stanislav Zore OFM, daroval sveto mašo za domovino. Le-ta bo v četrtek, 21. decembra, ob 18.30, v ljubljanski stolnici sv. Nikolaja.

Božič – praznik Jezusovega rojstva
2023-12-25
Na božični dan, 25. decembra, v Katoliški cerkvi praznujemo rojstvo Jezusa Kristusa. Vsebina praznika je povezana s skrivnostjo Božjega učlovečenja. Z Jezusovim prihodom v zgodovino se je Bog dokončno in nepreklicno zavzel za svet in za človeka.[1]
Kako praznovati sveti večer
Natančen datum Jezusovega rojstva ni znan, čeprav je njegovo rojstvo zgodovinsko dejstvo. Po tem dogodku od 6. stoletja naprej štejemo tudi človeško zgodovino. Papež Julij I. (337–352) je za datum Jezusovega rojstva določil 25. december. Čas zimskega solsticija je bil že v predkrščanskih časih obdobje praznovanja in festivalov. Cerkev se je temu prilagodila in obdobju okoli solsticija, ko se dnevi začenjajo daljšati, dala novo vsebino. Ob prihodu nove luči v naravo kristjani praznujemo novo Luč, ki ne bo nikoli ugasnila. Kakor koli natančen datum Jezusovega rojstva za krščanske veroizpovedi danes ni več bistvenega pomena, pač pa je glavna njegova vsebina: Božji Sin se je učlovečil in prišel na svet, da bi človeštvo odrešil njegovih grehov.
V Cerkvi so za božič že zgodaj vpeljali navado trikratnega obhajanja maše (opolnoči, ob zori in podnevi), kakršne nima noben drug praznik. Cerkev še danes ob božiču opravlja trikratno evharistično slavje – vsak duhovnik sme izjemoma opraviti tri maše. Pri polnočni maši je največji poudarek na Jezusovemu rojstvu v hlevu[2] in hvalnici angelov, pri zorni ali pastirski maši se pripoved nadaljuje s pastirji, ki so obiskali Jezusa,[3] s čimer se pripoved o rojstvu konča. Dnevna maša je vsebinsko najgloblja, saj je središčni odlomek iz Svetega pisma vzet iz začetka Janezovega evangelija.[4]
»Ko Bog v polnosti časov pošlje svojega edinega Sina in Duha ljubezni, razodene svojo najglobljo notranjo skrivnost. Bog sam je večno izmenjavanje ljubezni: Oče, Sin in Sveti Duh; in namenil nam je deležnost pri tem večnem izmenjavanju« (Katekizem Katoliške Cerkve 221). V liku Jezusa Kristusa, učlovečenega Božjega Sina, najdemo razlago Boga Očeta, ki nam je razumljiva šele po delovanju Svetega Duha, ki je izlit v našo notranjost.[5]
Z Jezusovim rojstvom Bog postane del zgodovine človeštva. Leto njegovega rojstva deli zgodovino na dvoje: pred in po Kristusu. S trenutkom, ko se je Božji Sin učlovečil, se je svet spremenil. Prišla je Luč, da bi premagala moralno noč človeštva, prišlo je Življenje, da bi se zoperstavilo »kulturi smrti«, prišla je Pot, da bi pokazala, ljudem, ki tavajo v tej »dolini solz«, smer, ki pelje v Nebesa.
Praznik Jezusovega rojstva je za vsakega kristjana priložnost, da se odpre in dovoli, da se Bog rodi v njegovem srcu ter tako utrdi in poglobi svojo vero.
Jaslice
Ne vemo natančno, kdaj so začeli postavljati jaslice po cerkvah in hišah, eno je gotovo, da imajo izvor v božični skrivnosti in da so se nam zdaj tako priljubile, da brez njih ni božiča. So živa predstavitev božične skrivnosti in naš izraz pojmovanja te skrivnosti. Nekateri trdijo, da so jih poznali že v 4. stoletju, vsaj v Betlehemu, sv. Frančišek Asiški pa jih je leta 1223 postavil v gozdu pri kraju Greccio v Umbriji.
Podobe Jezusa, Marije in Jožefa nam brez besed pripovedujejo o Božji ljubezni do nas, pa tudi o ljubezni, ki vlada v sveti Družini.
Pesem Sveta noč
Pesem Sveta noč je nastala za božič leta 1818 v Oberndorfu pri Salzburgu. Župnikov pomočnik Josef Mohr je napisal besedilo, učitelj Franc Ksaver Gruber, cerkovnik in organist v Oberndorfu, pa ga je uglasbil. Na sam sveti večer 1818 je Mohr prinesel Gruberju besedilo s prošnjo, naj ga uglasbi za dva solo glasova in zbor ter pripiše še spremljavo za kitaro. Gruber je to takoj naredil in pesem so peli že pri tisti polnočnici. Sčasoma se je razširila po svetu in postala najbolj znana in najbolj priljubljena božična pesem, brez katere si ne moremo predstavljati božiča.
Božični čas
Božični čas se začenja na predvečer praznika Gospodovega rojstva in traja do nedelje po prazniku Gospodovega razglašenja, to je vključno do nedelje Jezusovega krsta. V središču božičnega časa je božič – praznik Gospodovega rojstva. Praznik nas vsako leto znova spominja, da nas Bog tako ljubi, da je dal svojega edinorojenega Sina, da bi se nihče, kdor vanj veruje, ne pogubil, ampak imel večno življenje (prim. Jn 3,17).
Druga božja oseba sprejme po Mariji našo človeško naravo in postane pravi človek. Nevidni Bog postane viden, da ga moremo poslušati in posnemati. Bog postane človek zato, da bi mi živeli Božje življenje. Praznik Gospodovega rojstva – božič, je vedno sodoben, saj je praznik vseh trenutkov našega življenja, ker se more vsak čas izvršiti božja zamenjava. Vsak dan, vsak trenutek nam Bog daje Kristusa, mi pa se moramo po Kristusu darovati Bogu. Božični čas je kratek, a zelo bogat.
Praznik Gospodovega rojstva ima osmino, ki se konča s praznikom Marije, svete Božje Matere. Med osmino je nedelja svete Družine. Drugi zelo pomemben praznik božičnega časa je Gospodovo razglašenje (6. januar). Pri njem gre za razodetje Jezusovega božanstva. Najprej modrim, za tem ob krstu v reki Jordan, nato pa še na svatbi v Kani Galilejski. S praznikom Jezusovega krsta, v nedeljo po Gospodovem razglašenju se konča praznovanje njegovega skritega življenja in začenja spomin javnega oznanjevanja in navzočnosti Božjega kraljestva.

1] Prim. »Bog je namreč svet tako vzljubil, da je dal svojega edinorojenega Sina, da bi se nihče, kdor vanj veruje, ne pogubil, ampak bi imel večno življenje« (Jn 3,16).
[2] »In rodila je sina, prvorojenca, ga povila in položila v jasli, ker v prenočišču zanju ni bilo prostora« (Lk 2,7).
[3] »Ne bojte se! Glejte, oznanjam vam veliko veselje, ki bo za vse ljudstvo« (Lk 2,10).
[4] »V začetku je bila Beseda in Beseda je bila pri Bogu in Beseda je bila Bog. Ta je bila v začetku pri Bogu. Vse je nastalo po njej in brez nje ni nastalo nič, kar je nastalo. V njej je bilo življenje in življenje je bilo luč ljudi. In luč sveti v temi, a tema je ni sprejela. Bil je človek, ki ga je poslal Bog; ime mu je bilo Janez. Prišel je zavoljo pričevanja, da bi pričeval o luči, da bi po njem vsi sprejeli vero. Ni bil on luč, ampak pričeval naj bi o luči. Resnična luč, ki razsvetljuje vsakega človeka, je prihajala na svet. Beseda je bila na svetu in svet je po njej nastal, a svet je ni spoznal. V svojo lastnino je prišla, toda njeni je niso sprejeli. Tistim pa, ki so jo sprejeli, je dala moč, da postanejo Božji otroci, vsem, ki verujejo v njeno ime in se niso rodili iz krvi ne iz volje mesa ne iz volje moža, ampak iz Boga. In Beseda je postala meso in se naselila med nami. Videli smo njeno veličastvo, veličastvo, ki ga ima od Očeta kot edinorojeni Sin, polna milosti in resnice. Janez je pričeval o njej in klical: »To je bil tisti, o katerem sem rekel: Kateri pride za menoj, je pred menoj, ker je bil prej kakor jaz.« Kajti iz njegove polnosti smo vsi prejeli milost za milostjo. Postava je bila namreč dana po Mojzesu, milost in resnica pa je prišla po Jezusu Kristusu. Boga ni nikoli nihče videl; edinorojeni Bog, ki biva v Očetovem naročju, on je razložil« (Jn 1,1–18).
[5] Prim. C. Sorč, Troedini Bog, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003.
Vir: Katoliška Cerkev

God sv. Štefana
2023-12-26
Katoliška cerkev 26. decembra praznuje god sv. Štefana, diakona in prvega mučenca.
Pri nas praznujemo državni praznik samostojnosti in enotnosti, uradni državni praznik pa je ta dan tudi v Avstriji, Bolgariji, na Češkem, v Črni gori, na Danskem, v Estoniji, na Hrvaškem, v Nemčiji, na Nizozemskem, Irskem, v Italiji, na Poljskem, v Romuniji, Srbiji in Španiji.
Diakonsko posvečenje sv. Štefana
Apostoli so zaradi obilice oznanjevalnega dela prišli do sklepa, da potrebujejo pomočnike, ki bodo skrbeli za gmotne potrebe vdov in revnih članov krščanske skupnosti.[1] Skupnost je izmed svojih članov izbrala sedem mož, »polnih Duha in modrosti« (Apd 6,3), na katere so apostoli potem položili roke. To je bilo prvo diakonsko posvečenje v zgodovini Cerkve.
Mučeništvo sv. Štefana
Štefan je bil učenec judovskega rabina Gamaliela, ki ga Apostolska dela omenjajo kot tistega, ki je judovski Sanhedrin (svet starešin) prepričeval, naj apostola Petra in njegovih tovarišev ne obsodijo na smrt, ko so ti kljub prepovedi nadaljevali z oznanjevanjem Jezusa Kristusa. Štefan je bil torej izobražen judovski razumnik, kar je zlasti razvidno iz njegovega spretnega zagovora pred starešinami, ki niso mogli ugovarjati modrosti in logičnosti njegovih argumentov (prim. Apd 7,1–53). Zlasti pa je bil »poln milosti in moči in je delal velike čudeže in znamenja med ljudmi« (Apd 6,8). Ker mu sovražno razpoloženi svet starešin ni mogel do živega s smiselno pravno obtožbo, so ga obtožili ‘sovražnega govora‘ oz. bogokletnega govorjenja zoper Boga, kot je bil ta prestopek, zaradi katerega je bilo v zgodovini krivično obsojenih že nešteto ljudi, poimenovan v njegovem času. Odpeljali so ga iz mesta Jeruzalem in ga kamenjali. Poročilo o tem je zapisano v 7. poglavju Apostolskih del. Umrl je z besedami: »Gospod Jezus, sprejmi mojega duha!« in »Gospod, ne prištevaj jim tega greha!« Med množico, ki je kamenjala sv. Štefana, je bil tudi Savel, poznejši apostol Pavel, ki je imel med njimi določeno avtoriteto in je odobraval ta umor, kar dokazuje dejstvo, da so priče svoja oblačila ‘odložila k njegovim nogam‘ (prim. Apd 7,58; 8,1).
Sv. Štefan kot zavetnik
Sv. Štefan je zavetnik kamnosekov, priprošnjik pri glavobolih in zaščitnik konj. Na Štefanovo zato v mnogih župnijah blagoslavljajo konje.

[1] Prim. Apd 6,1–6: »Število učencev je naraščalo. Helenisti pa so v tistih dneh začeli godrnjati čez Hebrejce, češ da so njihove vdove zapostavljene pri vsakodnevni oskrbi. Dvanajsteri so sklicali množico učencev in rekli: »Ni prav, da mi zanemarjamo Božjo besedo, ker strežemo pri mizi. Poiščite si, bratje, iz svojih vrst sedem mož, ki uživajo ugled in so polni Duha in modrosti, in določili jih bomo za to službo! Mi pa se bomo posvetili molitvi in oznanjevanju besede.« Množica je predlog soglasno sprejela. Izvolili so Štefana, moža, ki je bil poln vere in Svetega Duha, Filipa, Prohorja, Nikánorja, Timona, Parmenája in Nikolaja, spreobrnjenca in priseljenca iz Antiohije. Predstavili so jih apostolom in ti so med molitvijo položili nanje roke.«
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Janez, evangelist
2023-12-27
Katoliška Cerkev 27. decembra obhaja god sv. Janeza apostola in evangelista. V zboru Jezusovih učencev je bil Janez najmlajši, v apostolsko službo pa je bil poklican, ko je z bratom Jakobom in očetom Zebedejem popravljal ribiške mreže (Mt 4,18–22, predvsem v. 21 ter Mr 1,16–20, predvsem v. 19). Skupaj z bratom je bil priča Gospodovega poveličanja na gori Tabor (Mt 17,1–13, predvsem v. 1; Mr 9,2–13, predvsem v. 2; Lk 9,28–36, predvsem v. 28) in obujenja Jairove hčerke (Mr 5,21–24.35–43, predvsem v. 37). Ko so Jezusa prijeli, je edini od apostolov ostal v Jezusovi bližini tudi pod križem na Kalvariji. Tam mu je umirajoči Gospod zaupal varstvo svoje matere Marije (Jn 19,16 b–27, predvsem v. 26 in 27).
Apostol Janez je bil doma v Betsajdi ob Genezareškem jezeru in preden je bil poklican za apostola, si je služil kruh kot ribič. Janez, ki je od vsega začetka spadal med Jezusove najljubše učence, je pozneje napisal četrti evangelij in knjigo Razodetja. Umrl je v visoki starosti okrog leta 100.
Simbol evangelista Janeza je orel, saj so ga že od nekdaj primerjali s kraljevsko ptico. Orel je kralj višav in zmore najvišje poleteti. Lastnosti te ptice pripisujejo tudi evangelistu Janezu: orlovski let v višave in orlovske oči. S svojim evangelijem je poletel v nepopisne višave. Sv. Avguštin v razlagi Janezovega evangelija pravi: »Prestopil je vse vrhove zemlje, se povzpel nad vse prostore v ozračju, nad vse višave ozvezdij, presegel je vse zbore in legije angelov. Zakaj če bi vsega tega ne presegel, kar je ustvarjeno, bi ne prišel k tistemu, po katerem je vse to narejeno.«
Besedilo je delno povzeto iz knjige Svetnik za vsak dan Silvestra Čuka.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. nedolžni otroci
2023-12-28
V zvezi z božičnim praznikom Cerkev že od 5. stoletja obhaja spomin nedolžnih betlehemskih otrok, ki jih je dal pomoriti kralj Herod, ker je hotel spraviti s poti dete Jezusa, ki so ga modri z Vzhoda označili kot ‘novorojenega judovskega kralja’.
Ti otroci so bili dejansko umorjeni zaradi Kristusa. Čeprav takšne smrti niso sprejeli nase zavestno (za mučeništvo v pravem pomenu je to potrebno), jih je Cerkev že zgodaj častila kot prave mučence. Na Zahodu so njihov praznik vsaj že sredi 6. stoletja obhajali 28. decembra.
O teh malih mučencih poroča sveti Matej v drugem poglavju svojega Evangelija. Jezusovo rojstvo je privabilo modre z Vzhoda, da so se prišli poklonit novorojenemu judovskemu kralju. Njegova zvezda jih je pripeljala najprej v Jeruzalem. Ko je judovski kralj Herod slišal o tem novorojenem judovskem kralju, se je silno prestrašil. Zbal se je za svoj kraljevski prestol. Sklical je velike duhovnike in pismouke ter jih spraševal, kje neki bi mogel biti rojen ta judovski kralj, o katerem govorijo modri. Pismouki so mu povedali, da je prerok Mihej napovedal, da se bo Kristus, vojvoda in pastir, rodil v Betlehemu v Judeji

Tedaj je Herod modre poklical k sebi in jih natančno spraševal o zvezdi, ki jih je vodila, in jim naročil, naj gredo v Betlehem, počastijo novorojenega judovskega kralja, potem pa naj se vrnejo in mu poročajo, ker bi ga tudi sam rad šel počastit. V resnici pa je v svojem srcu sklenil, da bo otroka umoril. Modri so res nadaljevali pot proti Betlehemu, kjer so Jezusa počastili in mu izročili svoje darove. Na božji opomin pa se niso vrnili k Herodu. Ta jih je nekaj časa čakal, potem pa, ko je sprevidel, da jih ne bo, je izpeljal krut načrt: dal je v Betlehemu in okolici pomoriti vse dečke, dveletne in mlajše, misleč, da bo med temi tudi tisti novorojeni kralj, o katerem so govorili modri z Vzhoda. Ta peklenski načrt mu je spodletel, kajti Bog je po svojem angelu Jožefu velel, naj vzame dete in njegovo mater ter se umakne v Egipt, dokler kruti Herod ne umrje. Človeško gledano so betlehemski otroci umrli kot nedolžne žrtve, v luči nedoumljivih božjih načrtov pa kot pričevalci za Kristusa. V molitvenem bogoslužju jih danes Cerkev slavi: »Za Kristusa umrli so, / nedolžni so prišli v nebo. / Zdaj v slavi se radujejo, / med angeli prepevajo.«
Albin Škrinjar v svojih evangeljskih premišljevanjih razlaga: »Jezus ni krut do svojih malih betlehemskih rojakov, ko jim na neki način povzroča smrt: ali ne bodo za vso večnost v nebesih slika in prilika njegovega detinstva in posebna krona v nebeški slavi?«
S praznikom nedolžnih otrok je povezan običaj tepežkanja, zato mu pravijo ‘tepežni dan‘ ali ‘pametiva‘. Zdaj so tepežkarji otroci, prvotno pa niso ‘tepli’ otroci, temveč doraščajoči fantje in tudi odrasli možje in sicer predvsem dekleta in mlade žene. Udarci niso bili simbolični, kot pri današnjem tepežkanju, ampak kar krepki. Danes dekleta in žene pred tepežkarji bežijo, nekdaj pa je bilo drugače. Udarci s šibo na ta dan so prinašali blagoslov in rodnost, zato so jih potrpežljivo in voljno prenašale.
Besedilo je s spletne strani revije Ognjišče.
Vir: Katoliška Cerkev

Praznik svete družine
2023-12-31
V Katoliški cerkvi praznik svete družine obeležujemo v spomin na družinsko skupnost, ki so jo sestavljali Božji Sin Jezus iz Nazareta, njegova mati Marija in krušni oče Jožef. Praznujemo ga prvo nedeljo po božiču, nedeljo pa poimenujemo nedelja svete družine.
Zgodovina praznika
Češčenje svete družine je sorazmerno nov pojav, saj se je pojavilo šele v 17. stoletju, ko je bilo pod tem naslovom ustanovljenih nekaj redovnih skupnosti in so nastale tudi prve umetniške upodobitve. Pobudnik praznika je bil prvi katoliški škof v Quebecu, msgr. Fraçois-Xavier de Laval, ki je v svojo škofijo vpeljal praznik svete družine in osnoval Bratovščino svete družine (1665), katere vodstvo je zaupal laiški misijonarki in veliki častilki svete družine Barbe D’Ailleboust. Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je msgr. Lavala leta 1980 razglasil za blaženega. Praznik svete družine je v cerkveni bogoslužni koledar leta 1926 uvrstil papež Benedikt XV. (1914–1922). Do takrat so ga obeleževali samo po krajevnih Cerkvah. Papež Benedikt XV. in njegovi predhodniki (zlasti papež Leon XIII.) so praznik podpirali tudi zato, da so izrazili nestrinjanje z razpadanjem tradicionalnega družinskega življenja ter z njim povezanih vrednot, kar se je začelo kazati ob koncu 19. in na začetku 20. stoletja.
Vsebina praznika
Življenje nazareške družine je v Svetem pismu skopo opisano. Evangeliji poročajo le o Jezusovem rojstvu v Betlehemu, obisku modrih z Vzhoda, begu v Egipt in o Jezusovem najdenju v templju. Praznik svete družine je tudi praznik vsake človeške družine, ki nastane s poroko med možem in ženo. Glavni namen dneva je predstaviti vzajemnost, spoštovanje in ljubezen, ki so jih v medsebojnih odnosih živeli Jezus, Marija in Jožef. Družinsko življenje je kraj posvečevanja članov družine, zato je sv. Janez Krizostom (347–407) kristjane spodbujal, naj iz svojih družin ustvarijo družinsko Cerkev. To lahko storijo tako, da osebni odnos z Jezusom postavijo v središče osebnega in družinskega življenja.
Vir: Katoliška Cerkev

Prvi petek
2024-01-05 06:30
Vsak prvi petek v mesecu ob 6.30 vabljeni k sv. maši v cerkev Srca Jezusovega na Taboru za deveti zaporednih prvih petkov, ki jih bomo obhajali od oktobra do junija.
ZA KOGA: odprto za vse, posebej za študente
KDAJ: vsak prvi petek od oktobra 2023 do junija 2024 ob 6:30
KRAJ: cerkev Srca Jezusovega (Tabor)
Prijavi se na spodnji obrazec in vsak mesec boš prejel spodbudo za poglobitev češčenja presvetega Srca Jezusovega.

prijavi se na mesečno spodbudo

Vir: Katoliška mladina

Praznik Gospodovega razglašenja
2024-01-06
Praznik Gospodovega razglašenja (epifanije) ali praznik sv. treh kraljev v Katoliški Cerkvi praznujemo 6. januarja.
Praznik Gospodovega razglašenja se v zahodni tradiciji imenuje tudi praznik sv. treh kraljev, s čimer je izraženo vsebinsko dopolnjevanje. Trije kralji (trije modri) podajajo bolj nazorno in živo predstavo o častilcih iz poganskih krajev, ki so prišli pozdravit in molit novorojenega Odrešenika.
Praznik so poleg 25. decembra (božič, praznik Jezusovega rojstva) uvedli na začetku četrtega stoletja in sicer najprej na Vzhodu in nato še na Zahodu. Z besedo epifanija so začeli označevati predvsem prihod modrih z Jutrovega (Vzhoda), saj pomeni prikazanje oz. razglašenje. Obisk modrih je opisan v Matejevem evangeliju (prim. Mt 2,1–12). Pisec omenjenega evangelija ne navaja števila oseb, pač pa pravi, da so prinesli trojen dar: zlato, kadilo ter miro in od tod tudi sklep, da so bili darovalci trije. Njihova imena v evangeliju niso zapisana, v različnih inačicah pa so znana iz treh legend. Imena iz zadnje so se razširila na Zahodu in se glasijo: Gašper, Miha in Boltežar.
Jezus se je najprej razodel pastirjem, nato pa kljub svojemu uboštvu in nebogljenosti tudi trem zastopnikom poganskih narodov. Modri so namreč že v prvi Cerkvi veljali za predstavnike poganskega sveta, saj so bili v njih na nek način h Kristusu pritegnjeni vsi narodi zemlje. To pomeni tudi začetek misijonskega poslanstva Cerkve. Modre je po izročilu in svetopisemskem besedilu vodila zvezda, ki jih je privedla k Jezusu. Jezusa so molili in ga priznali za mesijanskega kralja ter ga »razglasili« med svojimi rojaki.
Večer pred praznikom je po izročilu tretji sveti večer (prvi je pred božičem, drugi pa na silvestrovo pred novim letom), zato je na Slovenskem v navadi kropljenje z blagoslovljeno vodo in kajenje s kadilom po vseh prostorih hiše, na vhodna vrata pa se napiše začetnice imen treh kraljev z letnico novega leta: 20 + G + M + B + … .
Vir: Katoliška Cerkev

Praznik Jezusovega krsta
2024-01-07
Katoliška cerkev v nedeljo, 7. januarja, praznuje Jezusov krst.
Praznik Jezusovega krsta je povezan s praznikom Gospodovega razglašenja, ki je 6. januarja, saj je Bog med krstom v Jordanu izpričal, da je Jezus njegov ljubljeni sin.
Evangelist Matej Jezusov krst[1] v reki Jordan opisuje kot eno od Božjih razodetij: »Ta je moj ljubljeni Sin, nad katerim imam veselje« (prim. Mt 3,17). Krst v Jezusovem življenju predstavlja prelomnico, ki ločuje njegovo zasebno in skrito življenje od javnega delovanja. Pred krstom je Jezus živel neopazno, o čemer pričajo tudi skopi svetopisemski zapisi. Po krstu pa je začel javno delovati: poklical je prve apostole, oznanjal svoj nauk, delal čudeže in ozdravljal bolne, o čemer poročajo evangeljska besedila.
O Jezusovem krstu poročajo trije sinoptiki kot začetnem dogodku Jezusovega javnega delovanja (prim. Mt 3,13-17; Mr l, 16-1 l; Lk 3, 21-22). Jezus je sam o sebi vedel, da je tisti Božji služabnik, o katerem je bilo napovedano, da bo naložil nase grehe mnogih (prim. Iz 53). Ko je prišel od Očeta določen čas se je, čeprav je bil brez greha, uvrstil med grešnike, ki so od Janeza Krstnika prejemali krst pokore. Kakor vedno in v vseh stvareh je hotel tudi s prejemom Janezovega krsta izpolniti Očetovo voljo. Kot Jagnje, ki odjemlje grehe sveta (prim. Jn l, 29), je hotel nepokorščino in napuh prvega Adamovega greha in greha vseh Adamovih potomcev popraviti s ponižnostjo in pokorščino. Jezusov krst v Jordanu je že naznanjal in pripravljal njegov dokončni odrešitveni krst – smrt na križu (prim. Lk 12, 50 ). S krstom je Jezus tako rekoč uradno potrjen v svoji odrešenjski službi. Oče in Sveti Duh sta poroka da je res božji Sin in ga predstavita svetu, da bi svet sprejel njegovo oznanilo.[2]
Zakrament svetega krsta
V Katoliški cerkvi poznamo sedem zakramentov,[3] med katerimi je prvi krst. Zakrament krsta je predpogoj za prejem drugih zakramentov. Krščenci ga običajno prejmejo v prvem letu življenja, s čimer postanejo člani Cerkve. Voda, s katero krščevalec pri krstnem obredu oblije novokrščenca, je simbol očiščenja in ponazarja novo življenje. Ta zakrament izbriše človekov izvirni greh in mu povrne dostojanstvo Božjega otroka. Znamenje tega dostojanstva je maziljenje s svetim oljem – krizmo, ki je sestavni del krstnega obreda.
Odrasli, ki želijo postati kristjani in prejeti zakrament krsta, se imenujejo katehumeni. V krščansko življenje se uvajajo postopoma, obdobje uvajanja pa se imenuje katehumenat.

[1] Jezusov krst (prim. Mt 3,13–17): Tedaj je prišel Jezus iz Galileje k Jordanu do Janeza, da bi se mu dal krstiti. Janez ga je hotel odvrniti od tega in je rekel: »Jaz bi se ti moral dati krstiti, pa ti hodiš k meni.« Jezus je odgovoril in mu dejal: »Pústi zdaj, kajti spodobi se nama, da tako izpolniva vso pravičnost.« Tedaj mu je pustil. Po krstu je Jezus takoj stopil iz vode, in glej, odprla so se mu nebesa. Videl je Božjega Duha, ki se je spuščal kakor golob in prihajal nadenj. In glej, glas iz nebes je rekel: »Ta je moj ljubljeni Sin, nad katerim imam veselje.« – O Jezusovem krstu poročata tudi evangelista Marko in Luka. Prim. Mr 1,9–11 in Lk 3,21–22.

[2] Prim. France Oražem, Leto Kristusove skrivnosti, 83.

[3] Krst, birma in evharistija (zakramenti uvajanja v krščanstvo); spoved in bolniško maziljenje (zakramenta ozdravljanja) ter mašniško posvečenje in zakon (zakramenta služenju občestva in poslanstva). Prim. Kompendij Katekizma Katoliške Cerkve, str. 93–118. Besedilo je dostopno tudi na spletni povezavi: http://www.druzina.si/ICD/spletnastran.nsf/knjigarna/0C789346B7B962AFC125720A0044384F/$FILE/KOMPENDIJ_M.PDF

Diakonsko posvečenje in podelitev službe lektorja
2024-01-07 15:00
Ljubljanski nadškof msgr. Stanislav Zore OFM, bo v župnijski cerkvi v Dobu, v nedeljo, 7. januarja, ob 15. uri podelil zakrament diakonskega posvečenja bogoslovcu Matjažu Venti ter službo lektorja bogoslovcu Roku Gorniku.

Slovensko patristično popoldne 2024
2024-01-08 17:00
Vabljeni na Slovensko patristično popoldne 2024, ki bo potekalo v ponedeljek, 8. januarja 2024, v veliki dvorani Teološke fakultete UL (Poljanska c. 4, 1000 LJ).
Ob 17. uri bodo potekale predstavitve novitet:

Jan Dominik Bogataj ofm – Atanazij Aleksandrijski: O učlovečenju in Tertulijan: Apologetski, polemični in katehetski spisi
Simon Malmenvall – Božja liturgija Janeza Zlatoustega in Bazilija Vélikega
Jonas Miklavčič – revija Tretji dan
Miran Špelič ofm – »Duhovne vaje s cerkvenimi očeti« in radijske kateheze »Naši očetje v veri«

Ob 18.30 bo potekala okrogla miza s predstavitvijo knjige Ciril Jeruzalemski: Krstne in mistagoške kateheze

David Movrin (urednik) ter Benjamin Bevc si in Sergej Valijev (prevajalca)

Spremljajoči program: Mali patristični knjižni sejem (KUD Logos in Celjska Mohorjeva družba)
Organizatorja: Inštitut za patristične študije Victorinianum (TEOF UL) in slovenska sekcija AIEP/IAPS (International Association of Patristic Studies)
Obiščite tudi Facebook stran dogodka.
Vir: Katoliška Cerkev

Večer Plus+
2024-01-09 19:00
Bog v središču. Slavljenje. Molitev v tišini. Spoved. Življenjske zgodbe. Priložnost za vsakega, da se umiri, okrepi, prejme upanje, najde svoje mesto v svetu.
Večere pripravljata Katoliška mladina in skupina Svetnik.
KDAJ: 9. januar 2024 ob 19.00
KRAJ: Antonov dom na Viču
ZA KOGA: večeri so odprti za vse starosti
Vir: Katoliška mladina

Otvoritev razstave: dr. Andrej Karlin in dr. Vekoslav Grmič
2024-01-10 11:00 - 17:00
Nadškofijski arhiv Ljubljana, Teološka fakulteta UL in Nadškofijski arhiv Maribor vabimo na otvoritev razstave ob stoletnici imenovanja dr. Andreja Karlina za lavantinskega škofa in stoletnici rojstva mariborskega pomožnega škofa dr. Vekoslava Grmiča.
V sredo, 10. januarja, ob 11. uri v prostorih Galerije Družina (Krekov trg 1, Ljubljana).
Sodelujejo:

Msgr. Stanislav Zore OFM, ljubljanski nadškof metropolit,
dr. Julijana Visočnik, vodja Nadškofijskega arhiva Ljubljana,
doc. dr. Sebastijan Valentan, predavatelj na UL TEOF in
mag. Lilijana Urlep, avtorica razstave.

Lepo vabljeni!

Javni rožni venec
2024-01-12 06:30 - 17:00
Katoliška mladina tudi na drugi petek v januarju organizira javno molitev rožnega venca na Kongresnem trgu, pred stebrom Svete Trojice. Molili bomo za domovino, za vero slovenske mladine in za papeža, škofe ter duhovnike, da bi v novem letu zvesto vodili verno ljudstvo proti zveličanju.
ZA KOGA: odprto za vse, posebej za mlade može in fante
KDAJ: 12. januar 2024 ob 6.30 zjutraj
KRAJ: Kongresni trg

več o molitvi javnega rožnega venca

Vir: Katoliška mladina

Molitev in sveta maša za bolnike z rakom
2024-01-12 17:30
Kongregacija za bogoslužje in discipline zakramentov je 11. februarja 2020 uradno razglasila sv. Leopolda Mandića za zavetnika bolnikov z rakom. Kongregacija je poudarila, da je s to razglasitvijo odprto okno upanja, saj bo sv. Leopold, ki je sam doživel osebno izkušnjo nemoči te težke težke bolezni, kot zavetnik spremljal onkološke bolnike s svojo priprošnjo pri Bogu.
Od januarja 2024 bo v baziliki Marije Pomagaj na Brezjah vsak drugi petek v mesecu potekala molitev s priprošnjo sv. Leopoldu Mandiću.
Termini v prvih mesecih leta: 12. januar, 9. februar, 8. marec.
Ob 17.30 – molitev rožnega venca
Ob 18.00 – sveta maša in po maši blagoslov z relikvijami sv. Leopolda Mandića
Vir: Marija.si

Obletnica priznanja samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije s strani Svetega sedeža
2024-01-13
Sveti sedež je 13. januarja 1992 med prvimi državami priznal samostojno državo Slovenijo. Priznanje Svetega sedeža je bilo odločilnega pomena tudi za ostala priznanja, ki so temu sledila (predvsem drugih evropskih držav).
Izjava Slovenske škofovske konference ob mednarodnem priznanju samostojne države Slovenije – 15. januar 1992
Mednarodno priznanje samostojne in suverene države Slovenije je edinstveni dogodek v zgodovini slovenskega naroda. Splošnemu veselju se pridružuje tudi Slovenska škofovska konferenca in izreka svoje čestitke ter najboljše želje vsem državljanom in vodstvu naše mlade države. Prepričani smo, da je ob mednarodnem priznanju državo Slovenijo priznal tudi Bog sam, zato nanjo kličemo posebni božji blagoslov.
V tem trenutku pa se s posebno hvaležnostjo spominjamo vseh v naši sedanjosti in bližnji in daljnji preteklosti, ki so ta izjemni trenutek pripravljali s svojim kulturnim, političnim, socialnim, gospodarskim, vzgojnim in verskim delovanjem. Mnogi so za demokracijo in svobodo, ki smo ju končno doživeli, veliko pretrpeli ali celo dali življenja. Iskreno smo hvaležni vsem, ki so kakor koli prispevali, da smo dočakali ta dan.
Svoje priznanje izrekamo političnemu vodstvu naše države, ki se je v teh zadnjih časih za to posebno prizdevalo. Veseli smo, da so med temi zaslužnimi ljudmi tudi mnogi člani katoliške Cerkve. Vse spodbujamo, da svoje delo nadaljujejo v nesebičnem služenju domovini. Prav tako se zahvaljujemo vsem prijateljem po svetu, našim rojakom in drugim, ki so nas razumeli in nas podpirali v naših upravičenih prizadevanjih. S posebno hvaležnostjo se spominjamo vsega, kar so za mir in našo samostojnost naredili papež Janez Pavel II. in njegovi sodelavci, ko je Vatikan že 13. januarja 1992 pred drugimi priznal državi Slovenijo in Hrvaško.
Z doseženim mednarodnim priznanjem smo obrnili stran narodove zgodovine. Pred nami je zelo zahtevna prihodnost. Od nas vseh terja medsebojno spoštovanje, kulturni dialog, odprtost in razumevanje, slogo in pošteno sodelovanje. Mednarodno priznana slovenska država bo imela svoj pomen predvsem tedaj, če bo pospeševala ne le svoje gospodarsko in politično uveljavljanje, temveč tudi duhovno blaginjo, kulturni, moralni in verski napredek vseh naših državljanov. Za to si hočemo prizadevati tudi v prihodnje. K temu delu v suvereni državi Sloveniji vabimo vse katoliške vernike in vse druge sodržavljane v zaupanju za božjo pomoč.
Msgr. dr. Alojzij Šuštar
Ljubljanski nadškof metropolit in
predsednik Slovenske škofovske konference
Ljubljana, 15. januarja 1992

Msgr. Anton Jamnik o poteku dogodkov s priznanjem samostojne države Slovenije
1. Papež Janez Pavel II. se je sam osebno zavzel za priznanje samostojne države Slovenije
Sveti sedež je 13. januarja 1992 med prvimi državami priznal samostojno državo Slovenijo. Priznanje Svetega sedeža je bilo odločilnega pomena tudi za ostala priznanja, ki so temu sledila (predvsem drugih evropskih držav). Natančna analiza zgodovinarjev bo lahko podrobneje argumentirala, kako je bilo to priznanje odločilnega in ključnega pomena za druga priznanja, ki so temu sledila. Ker sem bil v letih 1990-1994 tajnik pri nadškofu Šuštarju se natančno spomnim, kako se je nadškof Šuštar razveselil tega priznanja za katero se je v tesnih prijateljskih odnosih s tedanjim papežem Janezom Pavlom II. prizadeval. Prav tega dne (13. januarja 1992) je bila neka slovesnost v Cankarjevem domu in k nadškofu je pristopil tedanji zunanji minister dr. Rupel in nadškofu čestital ter se mu zahvalil, da je na vse mogoče načine od prvih demokratičnih volitev in plebiscita 1990. bil tesno povezan s Svetim sedežem in tedanjim papežem Janezom Pavlom II. Iz zelo zanesljivih virov vsaj dveh pomembnih Slovencev v Rimu sem kasneje izvedel, da se je papež Janez Pavel II. sam osebno zavzel za priznanje samostojne države Slovenije. Tako naj bi 12. januarja 1992 mimo proceduralnih postopkov (ali običajnega diplomatskega čakanja na to kako, se bodo drugi odločili) sprejel odločitev o priznanju samostojne države Slovenije. Res je, da je nekaj držav že preje priznalo Slovenijo, toda moralna in simbolna vloga, ki jo ima Sveti sedež v svetovnem dogajanju, je bila, to lahko danes povsem mirno in argumentirano trdimo, ključnega in odločilnega pomena ter povsem jasna in izrecna podpora Sloveniji, da se vrne v evropsko skupnost kot samostojna država.
2. Sveti sedež je že leta pred priznanjem zelo intenzivno in veliko mero razumevanja podpiral ustanovitev in priznanje samostojne države Slovenije
Ko se je po volitvah leta 1990 in po plebiscitu istega leta decembra ustvaril nov položaj v Jugoslaviji in Sloveniji, je Sveti sedež z vso pozornostjo spremljal novo nastale razmere. »Kmalu se je pokazalo, da obstaja resna nevarnost, da se bodo obstoječe napetosti še povečale in celo izrodile v konflikt. Zato je sveti sedež konec januarja 1991 jasno pozval:
– k spoštovanju pravice narodov do samoodločbe
– k spoštovanju človekovih pravic in pravic narodnih skupnosti
– k odpovedni uporabi sile pri reševanju nesporazumov
– k neutrudnemu iskanju dialoga med sprtimi stranmi
– k vzpostavitvi mirnega sožitja med narodi Jugoslavije ob medsebojnem spoštovanju in pravičnosti.«[1]
Ta načela, ki jih je poudaril Sveti sedež so bila jasna podpora tudi slovenskim prizadevanjem za samostojno državo. Podobne zahteve so se še večkrat ponovile, tako pri papeževih govorih (30. januarja, 21. aprila, 8. maja, 23. maja 1991), kakor tudi na mednarodni ravni, še posebej na srečanjih Konference za varnost in sodelovanje v Evropi (KVSE). Ta prizadevanja in posredovanje Svetega sedeža so se še bolj okrepili po razglasitvi neodvisnosti Slovenije in Hrvaške 25. junija 1991. Omenili smo že papeževo posredovanje 28. junija, 29. junija, 3. julija, omeniti pa velja še njegovo posredovanje 21. julija, 24. julija, 26. avgusta ter 5. septembra 1991.[2]
Sveti sedež je podprl oblikovanje mednarodnega soglasja o primernosti takojšnjega priznanja obeh novih držav, Slovenije in Hrvaške. S tem namenom je kardinal državni tajnik 26. novembra 1991 izročil ambasadorjem držav članic KVSE memorandum. V njem se sklicuje na načela mednarodnega prava in odredbe jugoslovanske ustave iz leta 1974 glede pravice do odcepitve od federacije in priporoča začetek sporazumnega in pogojnega priznanja neodvisnosti Slovenije in Hrvaške in drugih republik, ki bi se za to odločile. Ta postopek podelitve pogojnega priznanja je bil vezan na zahtevo, da se republike formalno obvežejo,
– da bodo spolnjevale zakonite zahteve, vsebovane v dokumentih KVSE,
– še posebej glede zaščite človekovih pravic,
– glede demokracije
– in zaščite narodnih manjšin.[3]
“Sveti sedež je z izjavo Tiskovnega urada 20. decembra 1991 bolj podrobno opredelil svoje stališče glede krize v Jugoslaviji in z diplomatskimi notami zunanjim ministrstvom Slovenije in Hrvaške sporočil svojo pripravljenost priznati njihovo suverenost in neodvisnost, hkrati pa je postavil pogoje glede tega priznanja. Ko je Sveti sedež 13. januarja 1992 prejel formalno obvezo Republike Slovenije in Republike Hrvaške, da bosta spoštovali te pogoje, je prišlo tudi do priznanja samostojnosti.”[4]
Na srečanju ministrskega sveta zunanjih ministrov držav članic KVSE, ki je zasedal v Pragi 30. in 31. januarja 1992, je nadškof Msgr. Jean-Louis Tauran, tajnik oddelka za odnosa z državami, takole povzel stališče Svetega sedeža: “Sveti sedež je vedno upal, da se bo mogoče izogniti konfliktu v Jugoslaviji. Zato je, od začetka krize vztrajal pri zahtevi, da se federativne republike navdihujejo pri urejanju medsebojnih odnosov na 10 načelih zaključnega helsinškega dokumenta, po drugi strani pa, da čimprej začnejo z ustavnimi reformami, ki bodo pospeševale spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, vključno s pravicami narodnih manjšin in tako ustvarijo pogoje za demokracijo in za resnično pravno državo. Razvoj dogodkov in predvsem uporaba orožja so na žalost spremenili to upanje v iluzijo.
Priznavajoč obstoj Hrvaške in Slovenije – to priznanje ni bilo naperjeno proti nikomur – je Sveti sedež vzel na znanje položaj, ki je bil posledica legitimnih in na demokratičen način izraženih teženj. Ko je za to priznanje postavil zahteve, je Sveti sedež želel predvsem pospešiti uresničitev vseh obveznosti, ki so bile sprejete v helsinškem procesu, in podčrtati dejstvo, da bo KVSE morala biti porok zaupanja v vprašanjih, ki se nanašajo na položaj narodnih manjšin. S tem je Sveti sedež hotel, da se te nove države hkrati s priznanjem samostojnosti in neodvisnosti svečano obvezujejo, da bodo prispevale h gradnji Evrope – Evrope človekovih pravic in demokracije.”[5]
Priznanje Svetega sedeža samostojne države Slovenije 13. januarja 1992 je bilo odločilnega pomena za ostala priznanja, ki so temu sledila (15. januar 1992) in za vključevanje mlade države v mednarodno skupnost.Ob tem so zanimivi tudi vsebinski poudarki oziroma neke vrste pogoji, ki so povezani s priznanjem. Vsekakor je Sveti sedež zelo dobro poznal slovenske razmere in zato opozoril na tisto, kar je bilo zares ključnega pomena pri postopni graditvi vedno bolj demokratične dežele.
3. Državotvorna vloga Katoliške Cerkve v Sloveniji
Katoliška Cerkev v Sloveniji je v zgodovini tesno povezana z narodom, njegovo kulturo, jezikom in samozavestjo. Ob dogodkih, ki so povezani z njeno osamosvojitvijo, se je predvsem zavzemala za uveljavljanje človekovih pravic pod moralnim vidikom, za svobodo in enakopravnost slovenskega naroda in njegovo samostojnost. Tesna povezanost Cerkve s slovenskim narodom je razumljiva samo z vidika zgodovinskega razvoja slovenskega naroda, ki je prek krščanstva in Cerkve stopil v Evropo in evropsko kulturo.
Vodstvo Cerkve je ves čas, še posebej pa potem, ko so bile napovedane prve svobodne volitve v Sloveniji, z vso jasnostjo opozarjalo na odgovornost krščanskih laikov, da prispevajo svoj delež v družbenem dogajanju in se odločajo po svoji vesti. O tem nam govorijo izjave, ki so jih slovenski škofje zapisali pred spravno slovesnostjo v Kočevskem Rogu, pred plebiscitom, na dan osamosvojitve in tudi pozneje. V osamosvojitveno dogajanje so se dejavno vključevali kristjani v Sloveniji, zamejstvu in po svetu. Velikega pomena je bila tudi podpora škofovskih konferenc večine evropskih držav, Združenih držav Amerike in Kanade. Prav posebno vlogo pa je pri osamosvojitvenih prizadevanjih Slovenije imel Sveti sedež, ki je 13. januarja 1992 med prvimi priznal samostojno državo Slovenijo in s tem odločilno vplival na druga priznanja, ki so sledila 15. januarja in pozneje.
msgr. dr. Anton Jamnik, ljubljanski pomožni škof
[1] I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, v: Bogoslovni vestnik 61 (2001), 227.
[2] Prim. I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[3] Prim. I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[4] I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[5] Navaja I. Jurkovič v razpravi Dejavnost Svetega sedeža za mir, 229.

Zgodovinski oris delovanja apostolske nunciature v Republiki Sloveniji
Apostolska nunciatura v Ljubljani je diplomatsko predstavništvo Svetega sedeža v Republiki Sloveniji. Papeško predstavništvo ima diplomatski značaj in status veleposlaništva. Apostolski nuncij je osebni in stalni predstavnik papeža tako v Katoliški Cerkvi kot pri oblasteh Republike Slovenije.
Poslanstvo apostolskega nuncija je, da tesneje in bolj učinkovito izraža skrb rimskega papeža za dobro Slovenije. V soglasnem delovanju s škofi bdi nad poslanstvom Cerkve s tem, da vzdržuje stike s civilnimi oblastmi, Cerkvijo ter drugimi krščanskimi in verskimi skupnostmi.
Državljani Slovenije smo leta 1990 izrazili željo po neodvisnosti, ki je bila ustavno določena tudi z referendumom leta 1991. Mednarodna skupnost je izbiro Slovencev priznala v skladu z Listino Združenih narodov in Helsinških sporazumov.
Sveti sedež je neodvisnost Republike Slovenije uradno priznal 13. januarja 1992. Temeljna izhodišča za ta korak so bila spoštovanje pravice narodov do samoodločbe; zavračanje uporabe sile ter sprejemanje dialoga kot edinega sredstva za doseganje pravičnih in mirnih rešitev. Odločitev Svetega sedeža je k takšnemu razmišljanju pomagala tudi drugim državam.
Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je za prvega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji 24. junija 1992 imenoval naslovnega nadškofa v Doclei in tedanjega nuncija na Malti ter v Republiki San Marino s sedežem na Malti msgr. Piera Luigija Celato. Obisk predsednika Republike Slovenije Milana Kučana (1992), predsednikov vlad (1992 in 1993) in drugih ministrov v Vatikanu so okrepili odnose med državama. Sveti sedež je 19. februarja 1993 tudi potrdil statut samostojne Slovenske škofovske konference.
Po premestitvi nuncija Celate februarja 1995 je v kratkem obdobju ad interim posle neposredno iz Vatikana vodil msgr. Xavier Desire. Papež Janez Pavel II. je 26. julija 1995 za prvega stalnega nuncija v Ljubljani imenoval naslovnega nadškofa v Biblu, do takrat apostolskega nuncija v Alžiriji in Tuniziji ter apostolskega delegata v Libiji msgr. Edmonda Farhata.
Tretji apostolski nuncij v Republiki Sloveniji msgr. Marian Oleš je službo nastopil 17. decembra 2001, vendar zaradi zdravstvenih razlogov na tem mestu ni dolgo ostal.
Papež Janez Pavel II. je 15. maja 2002 za četrtega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji imenoval nadškofa Giuseppa Leanzo, 9. aprila 2003 pa za petega nuncija naslovnega nadškofa v Tamadi in dotedanjega apostolskega nuncija v Argentini msgr. Santosa Abrila y Castellója. Msgr. Castelló je bil hkrati imenovan tudi za apostolskega nuncija v Bosni in Hercegovini.
Papež Benedikt XVI. je 10. februarja 2011 za šestega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji s funkcijo apostolskega delegata na Kosovu imenoval naslovnega nadškofa mesta Caorle in apostolskega nuncija na Madžarskem msgr. Juliusza Janusza. Svoje delo v Sloveniji je msgr. Janusz sklenil oktobra 2018.

Papež Frančišek je 19. marca 2019 za sedmega apostolskega nuncija imenoval nadškofa msgr. dr. Jean-Marie Speicha. Msgr. Speich je naslovni nadškof kraja Sulci (Italija), pred prihodom v Slovenijo pa je deloval kot apostolski nuncij v Gani. Papež Frančišek mu je 24. oktobra 2013 podelil škofovsko posvečenje.

Izjave Komisije pravičnost in mir o slovenski samostojnosti
Škof Jamnik: Nadškof dr. Alojzij Šuštar in slovenska samostojnost

Vir: Katoliška Cerkev

Srečanje tajnikov ŽPS
2024-01-13 09:00 - 13:00
Škofi jski urad za laike vabi na srečanje tajnikov župnijskih pastoralnih svetov (ŽPS), ki bo v soboto, 14. januarja, ob 9.00. Srečanje bo potekalo v dvorani župnijske cerkve v Ljubljani – Kosezah. Lepo vabljeni, da o tem obvestite ter spodbudite tajnike svojih ŽPS k udeležbi.
Informacije in prijave na: urad.za.laike.lj@rkc.si, tel. 01/234 26 51.
Neža Novak,
tajnica Škofijskega urada za laike

Teden molitve za edinost kristjanov 2024
2024-01-18 - 2024-01-25
»Ljubi Gospoda, svojega Boga … in svojega bližnjega kakor samega sebe« (Lk 10,25-37)
Obhajanje tedna molitve za edinost v letu 2024 (18.–25. januar) je v znamenju ozaveščanja, da je sestavina ekumenskega gibanja tudi »ekumenizem krvi«. O tem pogosto govori papež Frančišek. Ko 2. vatikanski koncil našteva vezi, s katerimi je Katoliška cerkev povezana z drugimi kristjani, omenja, da Sveti Duh tudi v njih deluje s svojimi darovi in milostmi, jih posvečuje in je številnim kristjanom v drugih Cerkvah podelil moč za mučeništvo. Krščanstvo je danes na svetu najbolj preganjana vera. Štiri petine vseh ljudi, ki so preganjani zaradi vere, so kristjani.
To se dogaja predvsem v Afriki, na Bližnjem in Srednjem vzhodu in v Aziji, vse bolj pa tudi v Evropi, če pomislimo na umore duhovnikov v Franciji. Tudi to je razlog, da so besedila za letošnji teden edinosti pripravili preganjani kristjani iz afriške države Burkine Faso, kjer so tako katoličani kot protestanti žrtve divjanja islamskih teroristov. Kristjani proti sovraštvu postavljajo ljubezen, zato so za glavno misel izbrali Jezusovo zapoved ljubezni do Boga in bližnjega. Ekumenizem je bistvena sestavina sinodalnega procesa, ki poteka v Katoliški cerkvi. Sinoda pomeni »skupno hojo« ali »skupno pot« tistih, ki verujemo v Jezusa Kristusa, ki je sebe imenoval »Pot«. Ekumensko gibanje je v bistvu »sinoda«, »skupna hoja«.
Po papežu Frančišku vsebuje troje: »skupaj hoditi, skupaj moliti in skupaj sodelovati«. Letos obhajamo tudi ekumenski jubilej, saj bo 21. novembra 2024 minilo 60 let, odkar je 2. vatikanski koncil razglasil konstitucijo o Cerkvi, odlok o ekumenizmu in odlok o katoliških vzhodnih Cerkvah. S temi dokumenti se je Cerkev pridružila ekumenskemu gibanju, ki je vzklilo pretežno v anglikanskem okolju, in podala svoja načela za sodelovanje. Odpovedala se je izrazom, kot sta krivoverstvo (herezija) in razkol (shizma). Odpovedala se je tudi dotlej splošno veljavnemu »ekumenizmu vrnitve« drugih kristjanov v Katoliško cerkev. Koncil zato pravi, da Sveti Duh budi v kristjanih prizadevanje, da bi se vsi zedinili »na način, katerega je določil Kristus« (C 15).
Dr. Bogdan Dolenc,
član Komisije za ekumenizem
in medverski dialog

Svetopisemski maraton 2024
2024-01-20 - 2024-01-25
Svetopisemski maraton je končno tu, in to že 16. po vrsti. Odvijal se bo od sobote, 20. januarja 2024, do četrtka, 25. januarja 2024, pod naslovom »Gospod, preizkusil si me in me poznaš. (Ps 139,1)«. Organizatorji maratona smo geslo izbrali z mislijo, da so preizkušnje nekaj dragocenega, so preizkus, ki je postavi na plano resnico o nas in pokaže vso Božjo ljubezen.
Kaj se bo dogajalo? Najbolj znano je osrednje branje Svetega pisma, ki traja teden dni, noč in dan, kjer se zvrsti več kot tisoč bralcev in prebere celotno Sveto pismo. Mnogi smo se branja že udeležili in vemo, da Sveti Duh zmeraj izbere prikladen del Svetega pisma, ki nas nagovori v trenutni situaciji. Neverjetno. Tako »klasično« branje je najprimernejše za odrasle. Na spletni strani maratona je na voljo prijavni obrazec za branje. Vabljeni, da si skupaj s svojo skupinico rezervirate urico branja (https://www.svetopisemski-maraton.si/branje/).
Kje se bo odvijal maraton? Osrednje branje bo potekalo na Zoomu, poleg tega pa bodo potekali mini maratoni po vsej Sloveniji. Kam se lahko prijavim kot župnija? Če želite spodbuditi svoje sožupljane, naj začnejo redno branje Svetega pisma, je Svetopisemski maraton primeren začetek. Pričevanja namreč povejo, kako so se ljudje po branju na maratonu odločili, da bodo redno brali Božjo besedo. Župnijski mini maraton je tako čudovita priložnost, da opogumite ljudi v župniji. Petnajst minut po maši, vsak dan pol ure po Zoomu, za uro ali dve, morda tudi cel dan … Možnosti je ogromno. Gradiva in navodila, ki so na voljo na spletni strani, vam bodo pri izvedbi takega dogodka pomagala, vi pa samo pripeljite ljudi (https://www.svetopisemskimaraton.si/mini-maratoni/).
Kaj pa otroci in družine? Na spletni strani Svetopisemskega maratona so objavljena gradiva za različne mini maratone: družinski, zakonski, veroučni, za starejše v domovih, v bolnišnicah. Za mlajše člane lokalnih skupnosti je na voljo gradivo za veroučence, ki nudi kratek program za izpeljavo učne ure, povezane s svetopisemsko zgodbo. Letos ga je napisala sestra Snežna Večko. Na tak način spodbujamo ozaveščanje mladih kristjanov o pomembnosti stika z Božjo besedo in prenosa krščanskih vrednot v vsakdan, na otrokom primeren način. Družinski mini maraton mamam in očetom predlaga, da se vsaj en večer v tednu trajanja maratona skupaj z otroki zberejo okoli družinske mize, preberejo svetopisemsko zgodbo in se pogovorijo o kratkih vprašanjih, ki so navedena v gradivu. Tak mini maraton spodbuja branje Božje besede doma, pogovor o verskih tematikah, vzgojo za krščanske vrednote in krepi družinsko povezanost. Preverite še druge možnosti na spletni strani in si oglejte pripravljena gradiva za tisti mini maraton, ki vas zanima.
Pestrost gostov, vsem pa Sveto pismo spreminja življenje. Poleg branja Svetega pisma organiziramo tudi spremljevalni program, ki ga najdete v celoti na spletni strani maratona. Letos je usmerjen v aktualizacijo Božje besede v vsakdanje življenje – to, karkristjani najbolj potrebujemo (https://www.svetopi-semskimaraton.si/program/).
Bog nas vabi na različne načine, da se Mu približamo. Izkoristimo ta čudoviti dogodek, da se skupaj opogumimo za nadaljnjo pot.
Več informacij: www.svetopisemskimaraton.si
Eva Strajnar, soorganizatorka maratona

Nedelja Božje besede 2024
2024-01-21
Geslo letošnje nedelje Božje besede v Sloveniji je: »Poglejte, s kako velikimi črkami vam pišem s svojo roko« (Gal 6,11). Te besede so še eno potrdilo apostola Pavla o tem, koliko mu je do tega, da bi Galačani pravilno razumeli oznanilo o Jezusovem odrešenju.
Tudi Cerkev si danes prizadeva posredovati svetu oznanilo, kdo je naš resnični in edini Odrešenik. Mnogo se jih razglaša, da bodo svetu v njegovih raznoterih krizah prinesli rešitev, a izkustvo kaže, da so zgolj človeška prizadevanja nezadostna. Vsa trčijo ob ograjo človeške sebičnosti. Cerkev se zaveda, kako trdovratna in nepopustljiva je človeška sebičnost, ki razdira človeštvo, ko smo vendar vsi Božji otroci in odkupljeni s Kristusovo krvjo. Prav to dejstvo, ki je osrednje sporočilo krščanstva, pa je tudi najmočnejša ledolomilka vseh pregrad, ki ločujejo posameznike, družbe in narode. Cerkev se zaveda, da je tudi sama sestavljena iz ljudi, ki so nagnjeni h grehu. Trudi se, da bi popravila krivice, ki so jih zagrešili njeni člani. Sinoda, ki še traja, je vesoljni cerkveni prispevek, da bi bila Cerkev resnično dom za vse, da bi v njej bili vsi spoštovani, slišani in sprejeti. V poročilu o prvem zasedanju sinodalne skupščine oktobra 2023 so poudarili Jezusovo držo v njegovih odnosih z ljudmi. On »nikoli ne izhaja iz perspektive predsodkov ali oznak, ampak iz pristnosti odnosa, ki se mu z vsem srcem posveti, tudi za ceno doživljanja nerazumevanja in zavračanja. Jezus vedno prisluhne klicu na pomoč tistih, ki so v stiski, tudi v situacijah, v katerih ta ostaja neizražen. Sodeluje v gestah, ki sporočajo ljubezen in vračajo zaupanje; s svojo navzočnostjo omogoča novo življenje: tisti, ki ga srečajo, odhajajo spremenjeni. To se zgodi, ker resnica, katere nosilec je Jezus, ni ideja, ampak sama Božja navzočnost med nami; in ljubezen, s katero deluje, ni le občutek, ampak pravičnost kraljestva, ki spreminja zgodovino.« Če se bo Cerkev naslanjala na Jezusa, bo mogla zdraviti boleče rane človeštva. Zaveda pa se, kako počasna je v tem prizadevanju. Dokument nadaljuje: »Težava, s katero se srečujemo pri prevajanju Jezusove jasne evangeljske vizije v pastoralne odločitve, je znamenje naše nezmožnosti, da bi živeli v skladu z evangelijem. Opominja nas, da smo sposobni podpirati druge le tedaj, ko se sami spreobrnemo, tako osebno kot skupnostno. Če Jezusovo učenje zagovarjamo s strogostjo in s sodniško držo, izdajamo evangelij; če usmiljenje uresničujemo »poceni«, ne posredujemo Božje ljubezni. Enotnost resnice in ljubezni pomeni, da je treba prenašati težave drugih in jih celo sprejemati za svoje, kot se to dogaja med brati in sestrami. To enotnost lahko dosegamo le s potrpežljivim spremljanjem.« V Zavodu Biblično gibanje smo se v tem duhu odločili, da za nedeljo Božje besede v letu 2024 lastnoročno prepišemo odlomke iz evangelija po Marku, ki se bodo brali na nedelje v tem liturgičnem letu. Branje, pogovor, pisanje, risanje … so odlična telesno-duhovna sredstva, s katerimi določene vsebine globlje vtisnemo v svojo dušo. Evangelij po Marku je kot nalašč za to, da ga osvojimo na takšen otipljiv način. Je najkrajši od vseh evangelijev in njegova osrednja vsebina je razodevanje skrivnosti Jezusove osebe. Jezusov vstop v zgodovino je počelo, arhé nove zgodovine odrešenja, za učenca oziroma bralca pa začetek procesa vstopanja v kraljestvo, v nove odnose z Bogom. To ne poteka brez težav, ker med Božjim in človeškim mišljenjem zeva radikalna različnost. Dalje je skrivnost Jezusove osebe in poslanstva tako enkratna, da nujno preseže vsako tradicionalno predstavo in izzove ne le občudovanje, strmenje in strah, temveč tudi konflikte, nasprotovanja in odklonitev. Zato je Sin človekov moral trpeti, umreti, a je tudi vstal. Odziv na tako osupljivo zgodbo ni teoretičen, odgovor je hoja za njim. Odgovor je, da postanem njegov učenec. Da bi mi kot Jezusovi učenci pogumno stopili na pot za Jezusom, bomo po župnijskih skupnostih prepisali nedeljske odlomke iz Markovega evangelija, jih okrasili z začetnicami in zvezali v lasten lekcionar. Iz njega bo duhovnik ob nedeljah bral evangelij.
V tem duhu bodo na nedeljo Božje besede, 21. januarja 2024, srečanja v vsaki škofiji.
Jure Koželj,
voditelj bibličnega gibanja

Praznik spreobrnitve apostola Pavla
2024-01-25
V Katoliški cerkvi 25. januarja praznujemo god spreobrnitve apostola Pavla.
Apostol Pavel je bil najprej poznan po tem, da je preganjal prve kristjane, po videnju pred Damaskom pa je iz preganjalca Kristusa postal apostol, o čemer poročajo štirje svetopisemski odlomki: Apostolska dela 9,1–19,[2] Apostolska dela 22,1–21,[3] Apostolska dela 26,6–16[4] in Pismo Galačanom 1,11–24.[5] Po spreobrnjenju in daljši notranji in zunanji pripravi na osebno poslanstvo je evangelij ponesel poganskim ljudstvom po skorajda vsem tedaj znanem svetu. Znan je tudi po 14-ih pismih,[6] ki so namenjena različnim cerkvenim skupnostim in so sestavni del Svetega pisma Nove zaveze. Pavel je umrl mučeniške smrti v Rimu. V cerkvenem bogoslužnem koledarju poleg Pavlovega godovnega dneva (29. junija, ko obhajamo god prvakov apostolov Petra in Pavla) v bogoslužju obhajamo tudi spomin na njegovo spreobrnitev (25. januarja).
V Katoliški cerkvi je od 28. junija 2008 do 29. junija 2009 potekalo leto apostola Pavla. V spomin na 2.000-letnico njegovega rojstva je papež Benedikt XVI. leta 2007 napovedal Pavlovo leto,[1] na predvečer svetih apostolov Petra in Pavla 2008 pa ga je tudi slovesno odprl. Pavlovo leto so posebej slovesno praznovali v deželah in krajih, ki jih je apostol zaznamoval s svojim življenjem in delovanjem: v deželah, ki jih je prehodil, in v krajih, v katerih je oznanjal Kristusa, v kraju, kjer se je rodil kot Jud (Tarz), in v kraju, kjer je kot kristjan umrl mučeniške smrti (Rim). Posebej se ga spominjajo v škofijah, ki nosijo njegovo ime, in v različnih ustanovah in družbah, ki ga imajo za vzornika in priprošnjika.

[1] http://www.vatican.va/various/basiliche/san_paolo/index_en.html
[2] Savel se spreobrne.
[3] Pavel pripoveduje, kako se je spreobrnil.
[4] Pavel pripoveduje, kako se je spreobrnil.
[5] Kako je Pavel postal apostol.
[6] Pisma, ki jih pripisujejo apostolu Pavlu, so: Pismo Rimljanom, Prvo pismo Korinčanom, Drugo pismo Korinčanom, Pismo Galačanom, Pismo Efežanom, Pismo Filipljanom, Pismo Kološanom, Prvo pismo Tesaloničanom, Drugo pismo Tesaloničanom, Prvo pismo Timoteju, Drugo pismo Timoteju, Pismo Filemonu in Pismo Hebrejcem.
Vir: Katoliška Cerkev

Večernice
2024-01-25 18:00
V novem študijskem letu 2023/2024 vabimo študente in vse ostalo Božje ljudstvo k molitvi slovesnih petih večernic, ki jih bomo enkrat mesečno obhajali pred oz. na različne praznike.
Četrtič lahko pri tem starodavnem bogoslužju, kakor je od nekdaj potekalo po samostanih, sodelujete v četrtek, 25. januarja 2024, na praznik spreobrnitve apostola Pavla, ob 18. uri v uršulinski cerkvi Sv. Trojice.
ZA KOGA: odprto za vse, posebej za študente
KDAJ: 25. januar ob 18.00
KRAJ: Uršulinska cerkev Sv. Trojice

Vir: Katoliška mladina

Celodnevno češčenje Najsvetejšega na Rakovniku
2024-01-27 07:30
V okviru župnijskega misijona na Rakovniku “Skupaj na poti” vas vabimo na celodnevno češčenje sv. Rešnjega telesa, ki bo pred praznikom sv. Janeza Boska potekalo v soboto, 27. januarja čez celoten dan v salezijanski kapeli Majcnove hiše na Rakovniku.
Na dan celodnevnega češčenja bodo tri svete maše (ob 7:30, 9:00 in 18:30).
Kdorkoli želi obiskati Jezusa, se lahko kadarkoli pridruži skupinam na seznamu:
7:30 sveta maša
8:00 starejši Rakovnik (obiskovalci prve sv. maše)
9:00 sveta maša
9:30 – 10:00 obiskovalci sv. maše
10:00 zakonske skupine
11:00 salezijanci
11:30 otroci in animatorji “don Boskovega dneva”
12:00 – 12:30 srečanje Alfa
15:00 sestre FMA – Hčere Marije Pomočnice
16:00 starši, vzgojitelji in katehetje
17:00 molivci, molitvena skupina, Karitas
18:00 župnijski sodelavci, člani ŽPS-ja, pevci …
18:30 slovesna sveta maša, Zahvalna pesem in evharistični blagoslov

Štiridelni liturgični tečaj o osnovah bogoslužja
2024-02-01 19:00 - 21:00
Bogoslužje združuje 20 stoletij kulturne zgodovine krščanstva. To bogastvo se nam včasih ne odpira takoj na prvi pogled. Liturgični tečaj želi biti uvod v osnove bogoslužja. Kdor razume, kaj praznujemo, se namreč lažje dejavno udeležuje svetih opravil.
Povabite vse, ki hočejo vedeti več o bogoslužju, obredih in svetih znamenjih, posebno pa nosilce bogoslužnega življenja v župnijah: bralci, pevci, zakristani itd.
Vsebina štirih delov liturgičnega tečaja:
– 1. februar, 19.00–21.00. Kaj je bogoslužje? Posebnost krščanskega bogoslužja; svetopisemsko ozadje; liturgične službe; bogoslužno petje; bogoslužne oblike.
– 8. februar 2024, 19.00–21.00. Besedila, obredi in pravila ob primeru svete maše. Bogoslužje kot čas srečanja Boga s človekom; sveta znamenja in simboli ob primeru evharističnega dela svete maše.
– 22. februar, 19.00–21.00. Simbolika cerkvenega poslopja. Cerkvena skupnost in cerkveno poslopje; pomembni kraji dogajanja v bogoslužnem prostoru.
– 29. februar, 19.00–21.00. Bogoslužno leto. Cerkveno leto in prazniki, predvsem postni in velikonočni čas; liturgične barve.
Udeležba. Tega tečaja se lahko udeležite po Zoomu; povezava:
https://us06web.zoom.us/j/89825757957?pwd=[REDACTED]
Meeting-ID: 898 2575 7957. Code: 979856.
Udeležba je brezplačna. Tečaja se lahko udeležite brez prijave. Smiselno je, da se udeležite vseh večerov, lahko pa obiščete tudi samo posamezno predavanje.
Predavatelj je mag. Klaus Einspieler, voditelj strokovnega mesta za Sveto pismo in liturgijo krške škofi je.
Pripravili: Strokovno mesto za Sveto pismo in liturgijo krške škofije, Dom prosvete v Tinjah, Katoliška prosveta, Pastoralna služba Nadškofije Ljubljana.

Dan posvečenega življenja
2024-02-02 15:00 - 17:00
Drage sestre in bratje redovniki. Na praznik Jezusovega darovanja v templju smo vsi, kot ena sama Cerkev, povabljeni k praznovanju in zahvaljevanju. Kot sta Marija in Jožef Jezusa prinesla v tempelj, da sta ga darovala Gospodu, ste tudi vi sebe in svoja življenja podarili Bogu v služenju Cerkvi in ljudem. Zato se želim ob tem vašem prazniku z vsemi vami srečati, da bi se vam zahvalil in da bi skupaj z vami prosil Božjega blagoslova za vse vas in za nove poklice za vaše skupnosti.
Zato vas vse Bogu posvečene sestre in brate vabim, da se na svečnico, 2. februarja 2024, zberemo pri Uršulinkah v Ljubljani. Svoje druženje bomo ob 15.00 začeli z molitveno uro, ki ji bo sledila sveta maša, med katero bomo obnovili redovne obljube ter poživili svojo podaritev Bogu in Cerkvi. Premišljevali in zahvaljevali se bomo ob besedi apostola Pavla: »Kajti, On je naš mir« (Ef 2,14a).
Po sveti maši bomo medsebojno edinost utrjevali z besedo in okrepčilom.
Msgr. Stanislav Zore OFM,
nadškof
