Teden molitve za nove duhovne poklice
2026-04-19 - 2026-04-26
Nedelja dobrega pastirja in teden molitve za duhovne poklice od 19. do 26. aprila 2026. Geslo tedna je: Odprite vrata Kristusu (Janez Pavel II.).
Sveti papež Janez Pavel II. je 17. maja 1996 prvič stopil na naša tla in s tem blagoslovil in počastil našo državo in našo zgodovino. Od tega je minilo 30 let. Ob nastopu papeške službe je izrekel besede, ki so večne za vse čase: »Ne bojte se! Odprite, na stežaj odprite vrata Kristusu!« Zato je na ta spomin izbrano tudi geslo tedna molitve za duhovne poklice: Odprite vrata Kristusu.
S svojim pričevanjem vere, ljubezni in apostolskega poguma je sveti papež Janez Pavel II. pomagal kristjanom vsega sveta, da jih ne bi bilo strah imenovati se kristjani, pripadati Cerkvi, govoriti o evangeliju. Z eno besedo: pomagal nam je, da se ne bi bali resnice, ker resnica zagotavlja svobodo! Njegovo sporočilo je bilo: človek je pot Cerkve in Kristus je pot človeka … Na izreden način je udejanjil in pokazal poklicanost vsakega, ki je v duhovnem poklicu: da postaja eno z Jezusom in priča Gospoda samega. Odprite vrata Kristusu, ta klic je namenjen nam. Naše življenje je sestavljeno iz konkretne ljubezni, to je iz služenja in razpoložljivosti. Kdor je izbral, da bo vse svoje življenje oblikoval po Jezusu, ne izbira več sam krajev, ampak gre, kamor je poslan. Vsak od nas v srcu hrani zgodovino svoje poklicanosti, glas ljubezni, ki je pritegnil in preoblikoval naše življenje, nas privedel do tega, da smo na njegovo Besedo pustili vse in mu sledili.
V tem tednu molitve za duhovne poklice s hvaležnostjo poživimo spomin na njegov klic. Poživimo molitev za duhovne poklice. Sledimo klicu: Odprite vrata Kristusu! Gospod kliče in vstopa v naša srca. Potrudimo se in bodimo pričevalci Ljubezni. K temu naj pripomore tudi gradivo, ki je pripravljeno za ta teden. Za vsak dan je pripravljen uvod v sveto mašo, kratek nagovor, prošnje in kratka molitev po obhajilu papeža Janeza Pavla II. za duhovne poklice. V knjižici je priložena tudi kateheza za mlade, ki jo je pripravil Slovenski katehetski urad, in rožni venec za duhovne poklice z uvodi v posamezne skrivnosti rožnega venca.
Gradivo lahko dobite tudi na spletni strani CDP: cdp.nadskofija-maribor.si
Nikar ne pozabimo: samo če odpremo vrata svojega srca Kristusu, bo k nam prišla izredna moč Boga in nam dala polnost in prepričan sem – tudi nove duhovne poklice!
Ervin Mozetič,
član Urada za pastoralo poklicanosti
in duhovne poklice pri SŠK

100 ur molitve za nove duhovne poklice
2026-04-20 12:00 - 2026-04-24 16:00 (Europe/Ljubljana)
V tednu pred svetovnim dnem molitve za nove duhovne poklice (nedelja dobrega pastirja) vas vabim, da sledimo Jezusovemu vabilu k neprestani molitvi za »delavce na Gospodovi žetvi« (prim. Mt 9,38). Papež Leon XIV. je pred kratkim spodbudil: »Dvignimo svojo ponižno molitev h Gospodu, da bi potihnil hrup bomb, da bi orožje utihnilo in da bi se odprl prostor dialoga, v katerem bi se lahko slišal glas ljudstev.« Moliti za mir na svetu pomeni moliti za mir v ljudeh, za rodovitno svobodo, ki pomaga odpirati se Bogu, slišati njegov glas in izpolniti njegovo voljo. Tako v konfliktih kot tudi pri odločitvah za poslanstvo. Kako dragocena je v stiski in trenutkih premišljevanja in odločanja molitvena podpora Cerkve. Pomagajmo mnogim našim mladim in starejšim, ki jih Gospod posebej nagovarja, njihovim družinam in okoljem z nenehno in srčno molitvijo. Hvala za vaše sodelovanje.
Ponedeljek, 20. april
12.00 Loški Potok
13.00 Lučine
14.00 Mavčiče
15.00 Mekinje
16.00 Mengeš
17.00 Moravče, Peče
18.00 Naklo
19.00 Nevlje
20.00 Notranje Gorice
21.00 Pirniče
22.00 Planina pri Rakeku, Rovte
23.00 Podbrezje
Torek, 21. april
0.00 Podlipa
1.00 Polhov Gradec
2.00 Poljane nad Škofjo Loko
3.00 Begunje na Gorenjskem, Preddvor
4.00 Begunje pri Cerknici, Predoslje
5.00 Besnica, Preserje
6.00 Bevke, Preska
7.00 Blagovica, Radeče
8.00 Bled, Radomlje
9.00 frančiškanke Brezmadežnega spočetja (FBS)
10.00 usmiljenke (HKL)
11.00 Bloke, Radovljica
12.00 Bohinjska Bela, Zasip, Rakek
13.00 Bohinjska Bistrica, Rakitna
14.00 Bolniška župnija, Reteče
15.00 Borovnica, Ribnica
16.00 Brdo, Krašnja, Češnjice
17.00 Brezje – bazilika, Mošnje
18.00 Breznica, Selca
19.00 Brezovica, Smlednik
20.00 Cerklje na Gorenjskem, Sodražica
21.00 Cerknica, Sora
22.00 Dob, Sorica, Davča
23.00 Dobrepolje – Videm, Sostro, Zavod sv. Stanislava
Sreda, 22. april
0.00 Dobrova, Srednja vas v Bohinju
1.00 Dol pri Ljubljani, Stara Loka
2.00 Dolenja vas, Stari trg pri Ložu
3.00 Dolnji Logatec, Stična, cistercijani
4.00 Domžale, Stranje
5.00 Dovje, Struge
6.00 Gorje, Sv. Duh pri Škofji Loki
7.00 Gornji Logatec, Sv. Gregor
8.00 Grahovo, Sv. Helena – Dolsko
9.00 hčere Marije Pomočnice (FMA)
10.00 frančiškanke Marijine misijonarke (FMM)
11.00 Grosuplje, Sv. Jakob ob Savi
12.00 Homec, Svibno
13.00 Horjul, Šenčur
14.00 Ig, Šentjošt nad Horjulom
15.00 Ihan, Šentvid pri Stični
16.00 Ivančna Gorica, Škocjan pri Turjaku
17.00 Izlake, Škofja Loka
18.00 Jarše, Škofljica
19.00 Javorje nad Škofjo Loko, Šmarca – Duplica
20.00 Jesenice, Šmarje – Sap
21.00 Kamnik, Šmartno pod Šmarno goro
22.00 Kisovec, Šmartno pri Litiji, gimnazija Želimlje
23.00 Kokrica, Šmartno v Tuhinju
Četrtek, 23. april
0.00 Komenda, Št. Jurij pri Grosupljem
1.00 Kopanj, Štanga
2.00 Koprivnik v Bohinju, Tomišelj
3.00 Koroška Bela, Trata – Gorenja vas
4.00 Kovor, Trstenik
5.00 Kranj, Trzin
6.00 Kranj – Drulovka/Breg, Tržič
7.00 Kranjska Gora, Rateče, Tržič – Bistrica
8.00 Kresnice, Vače
9.00 karmeličanke (OCD)
10.00 klarise (OSC)
11.00 Križe, Velesovo
12.00 Lesce, Velike Lašče
13.00 Litija, Vir
14.00 Ljubljana – Bežigrad, Višnja Gora
15.00 Ljubljana – Črnuče, Vodice
16.00 Ljubljana – Dravlje, jezuiti (DJ)
17.00 Ljubljana – Ježica, Vrhpolje
18.00 Ljubljana – Kašelj/Zalog, Zagorje ob Savi
19.00 Ljubljana – Kodeljevo, Zgornji Tuhinj
20.00 Ljubljana – Koseze, šolske sestre de Notre Dame (ND)
21.00 Ljubljana – Marijino oznanjenje, Železniki
22.00 Ljubljana – Moste, Želimlje
23.00 Ljubljana – Podutik, Žiri
Petek, 24. april
0.00 Ljubljana – Polje, Vrhnika
1.00 Ljubljana – Rakovnik, salezijanci (SDB)
2.00 Ljubljana – Rudnik, Žalna
3.00 Ljubljana – Stožice, šolske sestre sv. Frančiška Kristusa Kralja (ŠSFKK)
4.00 Ljubljana – Sv. Jakob, uršulinke (OSU)
5.00 Stolna župnija, kapitelj
6.00 Ljubljana – Sv. Peter, lazaristi (CM)
7.00 Ljubljana – Šentvid, škofija
8.00 Ljubljana – Šiška
9.00 Marijine sestre (MS)
10.00 Misijonarke ljubezni (MC), sestre sv. Križa (SSK)
11.00 Ljubljana – Štepanja vas, kapucini (OFMCap)
12.00 Ljubljana – Trnovo
13.00 Ljubljana – Vič, frančiškani (OFM)
14.00 Ljubno, Škofja Loka – Suha
15.00 Lom, semenišče
Jure Ferlež,
voditelj Komisije za poklicanost
in nove duhovne poklice

Biblična šola Evangelii gaudium 2025/2026
2026-04-23 17:00 - 18:30, 2026-05-28 17:00 - 18:30
Papež Frančišek v apostolski spodbudi Evangelii gaudium – Veselje evangelija predstavi Sveto pismo kot temeljni vir prenove osebnega življenja vernika in življenja vse Cerkve ter spodbuja k njenemu vsakodnevnemu branju. Biblična šola Evangelii gaudium želi biti odgovor na spodbude papeža Frančiška, da bi ponovno odkrili Sveto pismo kot knjigo življenja, kot živo Besedo, ki je namenjena nam in lahko spreminja naše življenje.
Novo študijsko leto (2025/2026) bomo posvetili modrostnim besedilom.
V Biblični šoli bomo enkrat mesečno predstavili izbrane odlomke modrostnih besedil, med katere sodijo knjige iz Stare zaveze: Job, Pregovori, Pridigar (Kohelet), Sirahova knjiga, Knjiga modrosti, Psalmi in Visoka pesem.
Vsako srečanje bo obsegalo predstavitev izbranega modrostnega odlomka, zgodovinski in literarni okvir, razlago ter poglobljeno razpravo.
Uvodno besedo bo imel celjski škof msgr. dr. Maksimilijan Matjaž, predavala pa bosta dr. s. Snežna Večko in dr. Samo Skralovnik ter drugi gostujoči predavatelji.
Predavanja bodo potekala po ZOOM vsak 4. četrtek (zaradi praznikov kdaj 3. četrtek) v mesecu od 17:00 do 18:30.
V letu 2025 bodo predavanja potekala ob naslednjih terminih:

23. oktobra,
27. novembra in
18. decembra.

V letu 2026 bodo predavanja:

22. januarja,
26. februarja,
26. marca,
23. aprila,
28. maja ter
25. junija (živo).

Prijave na: info@biblicnogibanje.si
V spletno predavalnico lahko vstopite preko spletne povezave.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Marko, evangelist
2026-04-25
Sv. Marko, apostol in pisec drugega evangelija goduje 25. aprila.
Po izročilu naj bi bil učenec apostola Petra, najverjetneje tudi njegov prevajalec. Rodil naj bi se v Palestini l. 20 po Kr., umrl pa naj bi v drugi polovici I. stoletja.
Marko je bil doma iz ugledne jeruzalemske družine, njegova mati naj bi bila lastnica hiše, v kateri se je po Gospodovem vnebohodu zbirala prva krščanska občina. Iz tega se da sklepati, da je bila v Markovi hiši obednica, kjer je Jezus na veliki četrtek obhajal zadnjo večerjo. Po svojem bratrancu Barnabu (prim. Kol 4,10) se je Marko leta 44 po Kr. seznanil z apostolom Pavlom.
Po mučeniški smrti apostola Pavla je Marko postal samostojen. Z govorjeno in pisano besedo je oznanjal, kar je slišal. Umrl je mučeniške smrti, po pričevanju Evzebija iz Cezareje najverjetneje v Aleksandriji, od koder so njegove relikvije kasneje prenesli v Benetke in njemu v čast v 11. stoletju tam zgradili veličastno baziliko. Legenda trdi, da naj bi apostol Marko med delovanjem v Ogleju, tedanji metropoli severnega Jadrana, imenoval prvega škofa sv. Mohorja. Iz Benetk in Ogleja se je njegovo češčenje razširilo tudi v naše kraje.
Vsak od štirih evangelistov ima svoj simbol, s katerim ga upodabljajo. Markov simbol je lev, motiv pa se navezuje na zapis iz knjige Razodetja (prim. Raz 4,7), ki govori o štirih živih bitjih, ki Bogu dan in noč pojejo slavo. Leva (zver) povezujejo z Markom, ker se njegova pripoved začne z delovanjem Janeza Krstnika v puščavi (prim. Mr 1,13).
Markov evangelij
Marko velja za utemeljitelja knjižne vrste, imenovane evangelij. Zapisovanje pripovedi o Jezusu Kristusu zavestno vključi v katehetsko izročilo, saj želi bralca pripeljati do kontemplacije križanega Boga, ki je ljubezen. To je evangelij, kar pomeni dobra novica, ki odstrani vse podobe Boga, ki si jih človek od nekdaj izmišlja ali se jim odreka.
Struktura evangelija
Markov evangelij je sestavljen sorazmerno preprosto. Razlagalci se strinjajo, da v njem lahko ločimo uvod (Mr 1,2–13), ki nas seznanja z evangeljskim sporočilom; prvim delom, ki obsega Jezusovo delovanje v Galileji in se konča s Petrovo izpovedjo (Mr 1,14–8,32); drugim delom (Mr 8,33–10,52), ki sega do Jezusovega vhoda v Jeruzalem. Tretji del (Mr 11,1–16,20) pa vsebuje Jezusovo delovanje v Jeruzalemu ter njegovo trpljenje, smrt in vstajenje. Prehodne vrstice niso ostre ločnice, ampak označujejo položen prehod, ki vsebuje več vrstic.
Besedilo je delno povzeto iz naslednjih virov: Svetnik za vsak dan Silvestra Čuka, Evangelij po Marku Jožeta Plevnika ter Zapomni si in pripoveduj evangelij Silvana Faustija.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Katarina Sienska, sozavetnica Evrope
2026-04-29
Sv. Katarina Sienska, cerkvena učiteljica, mistikinja in sozavetnica Evrope goduje 29. aprila.
Rodila se je leta 1347 kot predzadnja od petindvajsetih otrok barvarja kož Jakoba Benincasa iz mesta Siena. Ljubka in živahna deklica je že z dvanajstimi leti prišla v spor z domačimi, zlasti z materjo, ki je hotela, da si poišče moža in se ni mogla sprijazniti s Katarinino namero, da se posveti Bogu. Temu prigovarjanju je Katarina napravila konec tako, da si je ostrigla lase in s tem pokazala svojo trdno odločitev, da se za vedno daruje Bogu. Oče je bil njen zaveznik in tako je s šestnajstimi leti mogla vstopiti v tretji red sv. Dominika. Dominikanske tretjerednice niso bile redovnice, ki bi živele v samostanu, temveč pobožne žene, ki so se ravnale po določenih pravilih in so živele med svetom. Posvečale so se molitvi in dobrodelnosti. Nosile so tudi posebno obleko, da so se razločevale od drugih žena.
Nekaj časa je bila Katarina usmerjena zgolj na molitev in premišljevanje. Ko ji je bilo kakih dvajset let, se ji je v videnju prikazal Jezus, se z njo skrivnostno zaročil in ji napovedal, da ji bo v Cerkvi zaupana posebna naloga. Od takrat naprej se je odlikovala tudi v dejavni ljubezni. Njena skrb za druge je pritegnila pozornost Siencev. Nekaj se jih je povezalo v nekakšno skupino učencev, v kateri so bili pripadniki različnih družbenih slojev: sodniki, poslanci, slikarji, pesniki, rokodelci, redovniki in redovnice. Tako je Katarina dejavno sodelovala v dogajanjih svojega mesta in Cerkve svojega časa. Tista njena posebna naloga, o kateri ji je bil govoril Jezus, je bila, da je pomagala prepričati papeža Gregorja XI., naj se vrne iz francoskega Avignona v Rim. Leta 1376 je to res storil: ko se je papež vračal v Petrovo mesto, se je Katarina ponižno umaknila v rodno Sieno, potem ko je svojo nalogo izpolnila.

Vloga ženske v Katoliški cerkvi v Sloveniji

Pozneje si je še veliko prizadevala, da bi prinesla mir v Cerkev in v srca ljudi. Njena številna pisma (ohranilo se jih je 380) pričajo o njeni dejavnosti za Cerkev in o njeni veliki ljubezni do Jezusa; dragocena so tudi zato, ker nam omogočajo vpogled v tisto mučno obdobje zgodovine Cerkve, ko je ta žena povzdignila svoj glas. Lik Katarine Sienske je eden tistih svetlih vzorov žena, ki jih je Cerkvi in svetu poklonilo 14. stoletje. Izčrpana od naporov svojega kratkega, a napetega življenja, použita od tistega, kar je sama imenovala ‘sladke telesne muke’, je Katarina komaj triintridesetletna umrla v Rimu 29. aprila 1380.
Za svetnico jo je razglasil papež Pij II. leta 1461, papež Pij XII. jo je leta 1939 postavil za zavetnico Italije, papež Pavel VI. pa ji je leta 1970 podelil naslov cerkvene učiteljice in sicer zaradi njenega znamenitega in obsežnega spisa Knjiga božjega nauka. Papež Janez Pavel II. jo je leta 1999 razglasil za sozavetnico Evrope skupaj s sv. Edith Stein/Terezijo Benedikta od Križa in sv. Brigito Švedsko.
Vir: Revija Ognjišče in Katoliška Cerkev

Sv. Jožef Delavec, praznik
2026-05-01
V Katoliški Cerkvi 1. maja obhajamo god sv. Jožefa delavca, moža Device Marije in Jezusovega krušnega očeta.
Sv. Jožef je bil po svetopisemskem izročilu mizar, zato velja za zgled človeka, ki si je z delom služil kruh, vzdrževal družino ter skrbel za vzgojo in rast Jezusa Kristusa.
Vsebina godovnega dneva izhaja tudi iz zgodovinskih okoliščin delavskega vprašanja. Papež Leon XIII. (1878–1903) je leta 1891 objavil okrožnico Rerum novarum (Nove stvari), s katero je podprl delavsko vprašanje ter spregovoril o industrijskih delavcih, sindikatih in poštenih plačah. Okrožnica je postala temeljno besedilo sodobnega družbenega nauka Cerkve, saj je človekovo delo prvič obravnavala s krščanskega vidika, pri čemer je izhajala iz svetopisemskega izročila. Obsežno je spregovorila o položaju delavcev, ki so bili v tistem času socialno nezaščiteni, njihov status pa ni imel pravnega okvira. Okrožnice cerkvenega učiteljstva pomagajo vzpostavljati pravičen družbeni red in vrednotiti obstoječo družbeno ureditev.
Navedene teme so v Cerkvi na Slovenskem in tudi širše aktualne tudi dandanes – tako zaradi svetovne finančno gospodarske krize kot tudi zaradi pastoralnega leta socialne pravičnosti oz. družbenega nauka Cerkve, ki od septembra 2011 do septembra 2012 potekal pod geslom Pravičnost v ljubezni.
Zgodovina dela se za kristjane in Jude začne s stvarjenjem sveta. Stara zaveza predstavlja Boga kot delavca, ki oblikuje, postavlja in ureja svet (prim. npr. 1 Mz 1,1–2,4). Jezus si je pred začetkom javnega delovanja služil kruh z delom, verjetno kot obrtnik mizar, s čimer je človekovemu delu dal poseben pomen. Delo ni le ena izmed človekovih dejavnosti, ampak je povezano tudi z družbenimi in političnimi vprašanji. Delo mora biti cenjeno in spoštovano, ker človeku omogoča dostojanstven način življenja in zagotavlja materialne pogoje za preživetje.
Lik sv. Jožefa je zgled tako za delavce kot delodajalce. Slednji so zavezani k zagotavljanju poštene plače, ki omogoča dostojno življenje. Višina plače mora ustrezati življenjskim potrebam in razmeram, v katerih delavci živijo. Vsi subjekti civilne družbe si morajo prizadevati za urejeno razmerje med delom in kapitalom ter z dialogom urejati delavska vprašanja, neomejeno konkurenco ekonomske moči in varovanje osebne lastnine, ki je namenjena družbeni funkciji.
Vir: Katoliška Cerkev

Srečanje Žejni Besede
2026-05-08 19:00 - 20:30
Dogodek osebe Katoliška mladina

Župnija Ljubljana Štepanja vas

Smo mladi odrasli v Cerkvi z željo po medsebojnem povezovanju in skupni rasti v veri za poglobitev odnosa z Bogom in z drugimi.
Na srečanjih bomo skupaj molili in slavili Boga ter skupaj z gosti in predavatelji odpirali aktualne teme s katerimi se soočajo mladi odrasli v današnjem svetu. Omogočiti želimo mladim odraslim prostor za nadaljnjo rast v Besedi in skozi odnose usmerjati njihovo pot k Bogu.
Naša srečanja bodo potekala vsak drugi petek v mesecu.

Vir: FB profil Katoliške mladine

Sveta maša za potrebe vzgoje
2026-05-11 19:00 - 20:00
V ponedeljek, 11. maja 2026, ob 19.00 bo v kapeli sv. Maksimilijana Kolbeja v minoritskem samostanu v Ljubljani sveta maša za potrebe vzgoje, ki jo bo daroval p. Milan Kos.
Društvo katoliških pedagogov Slovenije vabi k sveti maši za potrebe vzgoje. Bogoslužje bo v kapeli sv. Maksimilijana Kolbeja v minoritskem samostanu na naslovu Trubarjeva 80 v Ljubljani.
Sveto mašo bo v ponedeljek, 11. maja 2026, ob 19.00 daroval p. Milan Kos, minoritski provincial.

Vir: Katoliška Cerkev

Večer +
2026-05-12 19:00 - 21:00, 2026-06-02 20:00 - 22:00
Bog v središču. Slavljenje. Molitev v tišini. Spoved. Življenjske zgodbe. Priložnost za vsakega, da se umiri, okrepi, prejme upanje, najde svoje mesto v svetu.
Večere pripravljata Katoliška mladina in Svetnikova skupnost slavilcev – Sveti.
KDAJ: 7. oktober 2025, ob 19.00
KRAJ: Antonov dom na Viču
ZA KOGA: večeri so odprti za vse starosti

Sezona 2025/26

11. november ob 19.00
9. december ob 19.00
13. januar ob 19.00
10. februar ob 19.00
10. marec ob 19.00
14. april ob 19.00
12. maj ob 19.00
2. junij ob 20.00

Vsi Večeri Plus+ bodo potekali v Antonovem domu na Viču.
Vir: Katoliška Cerkev

Sakralni abonma 8: Marijine pesmi iz 13. stoletja
2026-05-13 19:30 - 21:00
13. maja ob 19:30 bo v Uršulinski cerkvi Svete Trojice v Ljubljani osmi koncert Sakralnega abonmaja, na katerem bomo prisluhnili glasbi iz srednjeveške glasbene zbirke Cantigas de Santa Maria.
V njej je zbranih več kot 400 pesmi, ki opisujejo čudeže in poveličujejo kreposti Jezusove matere Marije. Melodije je v 13. stoletju v Španiji dal zapisati kralj Alfonz X. “Modri”. Na njegovem dvoru so v sožitju sobivale tri velike religije: krščanstvo, judovstvo in islam, kar se odraža tudi tudi v glasbi. Melodije v slogu gregorijanskega korala se prepletajo z judovsko in arabsko glasbeno tradicijo, opazni pa so tudi vplivi francoskih trubadurjev ter evropskih ljudskih izročil.
Marijine pesmi bo poustvaril ansambel za zgordnjo glasbo AUDITE! v zasedbi:
Federica Lo Pinto, vokal, tolkala
Tilen Udovič, vokal, viela, rebek, mandora
Janez Jocif, strunska lajna, dude, piščali, portativ, oprekel, fujara.

PROGRAM:
ALFONSO X. “El Sabio”, CANTIGAS DE SANTA MARIA, Španija, 13. stoletje
SANTA MARIA VALED (CSM 279)
OFFONDO DO MAR (CSM 333)
SANTA MARIA AMAR (CSM 7)
POIS QUE DOS REIS (CSM 2)
A MADRE DE JHESU CHRISTO (CSM 302)
ROSA DAS ROSAS (CSM 10)
A VIRGEN SANTA MARIA (CSM 8)
EN TODO TEMPO (CSM 111)
QUEN A OMAGEN DE VIRGEN (CSM 353)
COMO PODEN (CSM 166)
Ena največjih glasbenih zbirk evropskega srednjega veka nosi ime »Cantigas de Santa Maria«. V 13. stoletju jo je v Španiji dal zapisati tedanji kralj Kastilije in Leona Alfonso X. El Sabio – Modri. V njej je zbrano preko 400 pesmi posvečenih Jezusovi materi Mariji. Ker so na Alfonsovem dvoru nekaj desetletij v sožitju bivale tri največje svetovne religije: krščanstvo, judovstvo in islam, tudi v pesmih čutimo glasbene vplive celotnega tedanji Evropi poznanega sveta. Gregorijanski koral se prepleta z arabsko glasbeno tradicijo, opazni so vplivi francoskih trubadurjev in različnih evropskih ljudskih izročil. Sodobnim glasbenikom zato kodeks nudi neizčrpne možnosti za navdih in zvočna raziskovanja ter potovanja.

Ansambel za zgodnjo glasbo AUDITE! je nastal maja 2025 po zamisli slovenskega glasbenika, raziskovalca in multiinstrumentalista Janeza Jocífa, ki je projekt oblikoval skupaj s pevko in skladateljico Federico Lo Pinto terbaritonistom in violistom Tilnom Udovičem.
Že od začetka jih povezuje vizija ansambla, ki združuje glas in stare instrumente ter prepleta srednjeveške, renesančne insodobne zvočne svetove v živ in oseben glasbeni izraz.
Audite! raziskuje dialog med vokalnimi in instrumentalnimi barvami, išče ravnovesje med zgodovinsko raziskavo inustvarjalno svobodo ter posebno pozornost namenja poetični in duhovni dimenziji glasbe.
Tilen Udovič združuje petje z igranjem na tolkala in strunska glasbila. Federica Lo Pinto je glavni vokal ansambla ter igra na izbrane tolkalske instrumente. Janez Jocif pa igra naštevilna zgodovinska glasbila – med drugim na strunsko lajno, portativ, piščali, oprekelj in dude – ter opravljavlogo umetniškega vodje skupine.
Ansambel občasno sodeluje z gostujočimi glasbeniki, izbranimi glede na programski in umetniški kontekst.

Janez Jocif je študiral arheologijo na Filozofski fakulteti v Ljubljani. Glasbeno se je izobraževal na teoretskem oddelku Srednje glasbene šole in na oddelku za zborovodstvo Pedagoške akademije v Ljubljani. Kot zborovodja je sodeloval s številnimi vokalnimi zasedbami. Posveča se preučevanju izvajalske prakse stare glasbe predvsem v povezavi z upodobitvami glasbenih instrumentov na slovenskih gotskih freskah. Je vodja ansamblov za staro glasbo Capella Carniola in Audite! ter član mednarodnega ansambla Canso.
Federica Lo Pinto je pevka in izjemno uspešna skladateljica, ki ustvarja na stičišču eksperimentalne in klasične glasbe. Študirala je kompozicijo in glasbeno teorijo na Akademiji za glasbo v Ljubljani, kjer končuje magistrski študij pod mentorstvom Uroša Rojka. Kot pevka sodeluje v številnih zasedbah: je altistka Zbora Slovenske filharmonije, mezzosopranistka v Vokalni skupini Gallina, sopranistka mešanega zbora Vikra (dir. Petra Grassi) ter članica mednarodnega ansambla Utopija & Realnost. Je tudi članica novega ansambla Audite!, v katerem nastopa kot pevka in instrumentalistka. Poleg tega je članica umetniškega odbora USCI Irst.
Tilen Udovič je solistično pevsko izobraževanje začel pod mentorstvom Edite Garčević Koželj. Diplomiral je na Akademiji za glasbo v Ljubljani in študij nadaljuje na magistrski stopnji v razredu Matjaža Robavsa. Je prejemnik zlatega in srebrnega priznanja na državnem tekmovanju TEMSIG (2019, 2022) ter tretje nagrade na Tekmovanju v interpretaciji samospevov v Novem mestu (2022). V Ljubljanski Operi je debitiral leta 2019 z vlogo Bertranda v operi Devica Orleanska (Čajkovski), leta 2024 pa je tam uprizoril vlogi Simona ter Amantia di Nicolaa v operi Gianni Schicchi (Puccini). Kot solist in zborist nastopa s priznanimi slovenskimi zbori. Izpopolnjeval se je v interpretaciji samospeva, lani pa je z odliko končal magistrski študij viole pod mentorstvom Emila Cantorja na Akademiji za glasbo v Ljubljani.
Več na: KD Schellenburg
Vir: Katoliška Cerkev

Gospodov vnebohod, slovesni praznik
2026-05-14
V Katoliški Cerkvi v četrtek, 14. maja 2026, obhajamo slovesni praznik Gospodovega vnebohoda, ko je od mrtvih vstali Kristus dopolnil zemeljsko delovanje in odšel v nebo.
Gospodov vnebohod je poleg velike noči in binkošti eden izmed najpomembnejših krščanskih praznikov, ki so ga zanesljivo obhajali že ob koncu 4. stoletja.
Praznik obhajamo štirideset dni po veliki noči, saj se je Jezus po svetopisemskem izročilu po vstajenju štirideset dni prikazoval učencem in izbranim pričam, preden je odšel v nebo (prim. Mr 16,19–20; Lk 24,50–53 in Apd 1,9–11).[1]
Praznik želi poudariti pomen Kristusove bližine z Bogom Očetom in Svetim Duhom. Jezus, ki je z dušo in telesom odšel v nebesa, ostaja med nami prisoten na več načinov. Kot je zapisano v Konstituciji o svetem bogoslužju drugega vatikanskega cerkvenega zbora (1962–1965), je Kristus navzoč tedaj, ko skupnost verujočih (Cerkev) moli ali poje, v Božji besedi, zapisani v Svetem pismu, v duhovnikovi osebi, ko deluje v Jezusovem imenu, v zakramentih ter na posebej očiten in izrazit način v zakramentu evharistije, ki predstavlja trajno Kristusovo navzočnost.[2]
Pomen Kristusovega vstajenja in trajne navzočnosti med ljudmi je temelj, na katerem sloni nauk Cerkve in iz katerega izhaja tudi njeno verovanje. Cerkev po Kristusovem naročilu od zadnje večerje dalje (prim. Mt 26,26–30) ponavlja besede posvetitve kruha in vina v Kristusovo telo in kri.

[1] Vzdignil se je pred njihovimi očmi in oblak ga je zastrl njihovim pogledom. Ko so po njegovem odhodu strmeli v nebo, glej, sta stala pri njih dva moža v belih oblačilih, ki sta rekla: »Možje Galilejci, kaj stojite in gledate v nebo? Ta Jezus, ki je bil vzet od vas v nebo, bo prišel prav tako, kakor ste ga videli iti v nebo« (Apd 1,6–11).
[2] Prim. Konstitucija o svetem bogoslužju (B 7).
Vir: Katoliška Cerkev

Monokomedija Moj sinko Jezus v Naklem
2026-05-14 20:00 - 21:30
V Župnijskem domu Janeza Filipča v Naklem bo v četrtek, 14. maja, ob 20.00 uprizorjena monokomedija Moj sinko Jezus.
Monokomedija Moj sinko Jezus je predstava, ki skozi humor in bolečino razkriva človeško plat zgodbe o Jezusu. Besedilo je napisal John Dowie, v ospredje pa postavlja svetega Jožefa, ki prvič spregovori kot oče, kot mož ter kot človek dvoma in poguma.
Predstava nežno, a tudi neposredno spominja, da je Bog ustvaril človeka, človek pa težave – in humor zato, da preživi oboje. Večer nagovarja vernike, iskalce in vse, ki jih pritegne iskrena pripoved.
Predstava bo v četrtek, 14. maja, ob 20.00 v Župnijskem domu Janeza Filipča, Kranjska cesta 1, Naklo. Več informacij in vstopnice so na voljo na spletni strani sng-kr.com.

Vir: Katoliška Cerkev

Srečanje v spomin na 30. obletnico obiska svetega papeža Janeza Pavla II. v Sloveniji
2026-05-15 16:00 - 20:00
Družina vabi na srečanje ob 30. obletnici zgodovinskega obiska svetega papeža Janeza Pavla II. v Sloveniji. Srečanje bo v petek, 15. maja, med 16. in 20. uro v Galeriji Družina v Ljubljani (Krekov trg 1). Obiskovalci se bodo skozi pogovore z gosti, ki so se s papežem srečali osebno, spomnili dni, ki so blagoslovili mlado slovensko državo, in si ogledali razstavo fotografij in plakatov, ki obujajo spomin na te dogodke.
Program srečanja
Skozi popoldne se bodo v pogovorih zvrstili trije gostje, ki so bili neposredno povezani s papeževim obiskom:

16.00 – dr. Janez Gril in Andrej Šter, člana pripravljalnega odbora
17.00 – kardinal dr. Franc Rode, ki je papeža spremljal na poti iz Vatikana in nazaj
18.00 – Franci Petrič, takratni odgovorni urednik Družine ter ceremonier srečanja v ljubljanski stolnici in maše v Stožicah

Med gosti bo tudi predstavnik vinarske družine Vrecl, ki bo predstavil mašno vino, pridelano za papežev obisk. Vino, ki ga družina prideluje še danes, že tretja generacija, krasi posebna etiketa, povezana z Družino.
Spomin, ki povezuje
Obisk svetega papeža Janeza Pavla II. pred 30 leti je močno zaznamoval našo, takrat komaj pet let staro državo. V času priprav in tudi po obisku samem so se porodile številne pobude – od novih vrat ljubljanske stolnice in posebnih stolov do papeževega portreta, ki je postal osnova za poštno znamko, ter etiket za mašno vino. Družina je takrat v sodelovanju s Slovensko škofovsko konferenco ustanovila tudi Tiskovni urad, svoja vrata pa je odprla Galerija Družina.
Vabilo
Vir: Katoliška Cerkev

Slovesnost ob 30. obletnici delovanja Društva prijateljev Svete dežele
2026-05-16 10:00 - 12:30
Letos častitljivi jubilej, 30-letnico delovanja, praznuje Društvo prijateljev Svete dežele, ki ga vodi frančiškan, p. Peter Lavrih. Jubilej bodo obeležili s slovesno sveto mašo, ki jo bo pri Mariji Pomagaj na Brezjah daroval upokojeni škof msgr. dr. Jurij Bizjak, častni predsednik društva.
Sveta maša ob jubileju bo v soboto, 16. maja 2026, ob 10. uri. Lepo vabljeni!
Vir: Katoliška Cerkev

Slovesnost v spomin na žrtve komunističnega nasilja 'Ker smo ljudje'
2026-05-16 21:00 - 22:30
V soboto, 16. maja, ob 21. uri bo na Trgu republike v Ljubljani slovesnost v spomin na žrtve komunističnega nasilja z naslovom Ker smo ljudje.
Na predvečer narodnega dneva spomina na žrtve komunističnega nasilja pripravljajo na Trgu republike v Ljubljani slovesnost v spomin na vse, ki so trpeli zaradi revolucionarnega nasilja. Udeleženci se jim bodo poklonili s poslušanjem petja zvonov po vsej domovini, s slovensko himno in z molitvijo očenaša.
V programu bodo prebirali imena žrtev in premišljevali o njihovem življenju. Z domačih travnikov bodo prinesli cvetje, ki ga bodo skupaj s svečkami polagali pod farne križe, svečo pa bodo nesli tudi k spomeniku povzročiteljev. Slovenske pesmi in besede bo spremljal zven citer in orglic. Organizatorji želijo, da bi našemu narodu, kakor pravi pesnik, »spet zraste srce«.
Vir: Katoliška Cerkev

Slovesnost ob 30. obletnici obiska papeža sv. Janeza Pavla II.
2026-05-17 16:00 - 18:00
Pred 30 leti je papež Janez Pavel II. prvič obiskal Slovenijo in bil med nami od 17. do 19. maja 1996. Geslo obiska je bilo: »Oče, potrdi nas v veri!«
Takoj po prihodu na brniško letališče se je s spremstvom odpravil na romanje na Brezje, kjer je počastil Marijo Pomagaj in ji izročil naš narod. Zatem je prišel v ljubljansko stolnico, kjer se je srečal s škofi, duhovniki, redovniki, redovnicami in bogoslovci. Po nagovoru smo skupaj zapeli litanije Matere Božje. V naslednjih dveh dneh so se zvrstili številni slovesni dogodki pri svetih mašah v Stožicah in Mariboru ter mnoga srečanja, med katerimi je bilo posebej prisrčno srečanje z mladimi v Postojni.
Teh dogodkov ter vsega življenja in apostolskega dela papeža sv. Janeza Pavla II. se želimo spomniti in se za vse Bogu zahvaliti pri slovesni sveti maši v ljubljanski stolnici v nedeljo, 17. maja, ob 16.00. Slovesno sveto mašo bo vodil nadškof msgr. Stanislav Zore OFM. K sveti maši ste vabljeni tudi vsi duhovniki, redovniki, redovnice in verniki. Po sveti maši bomo prejeli blagoslov z relikvijami sv. Janeza Pavla II.

Ritem srca 2026
2026-05-21 17:30 - 21:30
Festival sodobne krščanske glasbe Ritem srca 2026 bo v četrtek, 21. maja, od 17.30 naprej na forumu Zavoda sv. Stanislava v Šentvidu v Ljubljani, glavni del večera pa se bo začel ob 20.00.
Radio Ognjišče vabi na festival sodobne krščanske glasbe Ritem srca 2026, ki bo tudi letos ponudil večer slavljenja, druženja in nove krščanske glasbe. Dogodek je namenjen mladim in mladim po srcu ter prinaša sproščeno in varno okolje brez alkohola in drugih substanc.
Festivalsko dogajanje se bo začelo ob 17.30 z druženjem ob stojnicah in malem odru. Ob 19.30 bo veliki oder ogrela zasedba Rapha Worship, ob 20.00 pa se bo začel glavni del festivala s predstavitvijo devetih novih pesmi. Ob spremljavi festivalskega benda jih bodo izvedli Matej Šoklič, Alex Volasko, Utrip Kraljestva, Denis Trap, Antonio Tkalec, Ana Gabršček Tacol, Eyes Of Faith, Neža in Damjan Pančur ter Valentina Reberšak.
Festival bo potekal pod milim nebom na forumu Zavoda sv. Stanislava v Šentvidu, v primeru dežja pa v telovadnici Osnovne šole Alojzija Šuštarja.
Vstopnice so na voljo na spletni strani Katoliške mladine po ceni 12 evrov, na dan dogodka pa bodo stale 15 evrov. Pri nakupu desetih ali več vstopnic organizatorji priznajo 20-odstotni popust. Otroci do vključno 10. leta imajo prost vstop, zanje pa je treba prevzeti brezplačno vstopnico v spletni trgovini.
Vir: Katoliška Cerkev

Binkošti, slovesni praznik
2026-05-24
S slovesnim praznikom binkošti, ki ga bomo letos praznovali v nedeljo, 24. maja 2026, bomo v Katoliški Cerkvi sklenili velikonočni čas.
Praznik obhajamo 50 dni po veliki noči in je praznik prihoda Svetega Duha, ker je na ta dan po svetopisemskem sporočilu nad zbrane učence in Božjo mater Marijo prišel Sveti Duh (prim. Apd 2,1–11; Jn 20,19–23).[1]
Sveti Duh v življenju krščanske skupnosti
Iz svetopisemskega besedila izhaja pomen delovanja Svetega Duha v Cerkvi in življenju krščanske skupnosti, saj je on dejavno navzoč ob sprejemanju odločitev (prim. Apd 15,28), izbira oznanjevalce (prim. Apd 13,2) ter jih vodi (Apd 8,26–40). Začetki Cerkve so po Apostolskih delih v tesni povezanosti s prihodom Svetega Duha, zato v drugem Lukovem delu – Apostolskih delih – binkošti zavzemajo središčno mesto. Kakor je Jezus po krstu v Duhu začel svoje delovanje s programskim govorom v nazareški shodnici, ki ga je sklenil z opozorilom, da so vsi (ne samo Judje) poklicani k odrešenju; tako tudi Cerkev po svojem binkoštnem krstu (prim. Apd 2,1–4) začenja svoje poslanstvo s Petrovim govorom v Jeruzalemu (prim. Apd 2,14 in sl.), ki na koncu nakaže univerzalni vidik odrešenja (prim. Apd 2,39). Tako sta celotno evangeljsko poslanstvo Cerkve, kakor tudi poslanstvo Jezusa Kristusa prikazana kot delovanje pod vodstvom Svetega Duha.[2]
Apostolska dela pričujejo o delovanju Svetega Duha ne samo ob nastanku Cerkve, ampak tudi o njegovem stalnem spremljanju Cerkve na njeni poti napredovanja. Celotna knjiga je eno samo sklicevanje na Svetega Duha. Ta je dvakrat omenjen kot prvotni dejavnik odrešenja, njegovo delo je tudi obrat Cerkev k poganom. Po molitvi, veri in krstu Sveti Duh podarja moč za pričevanje ter vodi Cerkev pri njenem misijonskem poslanstvu in oznanjevanju evangelija.[3]
Sveti Duh in nova evangelizacija
Sveti Duh je začetnik in počelo vsake evangelizacije, je prvenstveni nosilec veselega oznanila v svet in prehiteva človeško oznanjevanje evangelija. Papež Pavel VI. (1963–1978) je izpostavil vlogo Svetega Duha kot glavnega dejavnika evangelizacije, zato mora Cerkev bolj premišljevati naravo, vlogo in način delovanja Svetega Duha v današnji družbi in evangelizaciji. Ko Cerkev danes čuti potrebo po novi evangelizaciji, pravzaprav čuti potrebo po bolj odločni poslušnosti in odprtosti za delovanje Svetega Duha.[4]
Nova evangelizacija, ki pomeni prehod od tradicionalne k osebni veri, pomeni tudi novo prisluškovanje Svetemu Duhu, ki tudi za danes pozna prave rešitve za nastale razmere. Evangelizacija je tudi »nova«, ker Sveti Duh neprestano ustvarja novost Božje besede in ljudi na novo duhovno prebuja. Sveti Duh je tisti, ki evangeliju odpira pot v srca ljudi in družbe (prim. Apd 16,9–10) ter konkretizira evangeljsko sporočilo v sodobni čas in okolje.[5]
Izraz binkošti in cerkveno leto
Beseda binkošti izhaja iz nemškega jezika (Pfingsten iz ‘der fünfzigste Tag’ (petdeseti dan)), pojem pa izhaja iz grške besede pentekoste’ (hemera), kar pomeni petdeseti (dan). Po binkoštih se v Katoliški Cerkvi nadaljuje liturgični čas med letom, ki traja do konca cerkvenega leta oziroma do začetka adventnega časa. Velikonočno svečo v cerkvah z oltarnega prostora odnesejo h krstnemu kamnu, duhovniki in drugi sodelavci pa pri bogoslužju nosijo liturgična oblačila v zeleni barvi.

[1] Apd 2,1–11: Ko je prišel binkoštni dan, so bili vsi zbrani na istem kraju. Nenadoma je nastal z neba šum, kot bi se bližal silovit vihar, in napolnil vso hišo, kjer so se zadrževali. Prikazali so se jim jeziki, podobni plamenom, ki so se razdelili, in nad vsakim je obstal po eden. Vsi so bili napolnjeni s Svetim Duhom in začeli so govoriti v tujih jezikih, kakor jim je Duh dajal izgovarjati. V Jeruzalemu so tedaj prebivali Judje, pobožni možje iz vseh narodov pod nebom. Ko se je razširil glas o tem, se je zbrala množica ljudi, ki so bili vsi iz sebe, ker jih je vsakdo slišal govoriti v svojem jeziku. Strmeli so, se čudili in govorili: Glejte, ali niso vsi ti, ki govorijo, Galilejci? Kako, da jih slišimo vsak v svojem materinem jeziku? Parti, Medijci in Elamci in tisti, ki prebivamo v Mezopotamiji, Judeji in Kapadokiji, v Pontu in Aziji, v Frigiji in Pamfiliji, v Egiptu in v libijskih krajih blizu Cirene, in mi iz Rima, ki se zdaj mudimo tukaj, Judje in spreobrnjenci, Kreni in Arabci – vsi jih slišimo, kako v naših jezikih oznanjajo velika Božja dela!
Jn 20,19–23: Pod noč tistega dne, prvega v tednu, ko so bila tam, kjer so se učenci zadrževali, vrata iz strahu pred Judi zaklenjena, je prišel Jezus, stopil mednje in jim rekel: »Mir vam bodi!« In ko je to rekel, jim je pokazal roke in stran. Učenci so se razveselili, ko so videli Gospoda. Tedaj jim je Jezus spet rekel: »Mir vam bodi! Kakor je Oče mene poslal, tudi jaz vas pošiljam.« In ko je to izrekel, je dihnil vanje in jim dejal: »Prejmite Svetega Duha! Katerim grehe odpustite, so jim odpuščeni; katerim jih zadržite, so jim zadržani.«
[2] Prim. C. Sorč, Sveti Duh, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003, 524.
[3] Prim. C. Sorč, n. d., 525.
[4] Prim. C. Sorč, n. d., 587.
[5] Prim. C. Sorč, n. d., 587.
Vir: Katoliška Cerkev

Marija, Pomočnica kristjanov, slovesni praznik
2026-05-25
V Katoliški Cerkvi 24. maja obhajamo praznik Marije Pomočnice kristjanov oz. Marije Pomagaj. V Sloveniji je slovesni praznik, saj je Marija Pomočnica kristjanov glavna zavetnica države.
K nastanku praznika sta pripomogla dva zgodovinska dogodka. V času papeža Pija V. (1566–1572) so dežele okrog sredozemskega morja ogrožali Turki. Zbral je 222 ladij in 40.000 vojakov, ki so se kleče izročili Marijinemu varstvu. Vnela se je huda bitka, v kateri so osvobodili 15.000 krščanskih sužnjev. Na tej osnovi je papež Pij V. Božji materi Mariji dal naziv Pomočnica kristjanov, ki je od tedaj tudi sestavni del litanij Matere Božje.
Na praznik Marije Pomočnice kristjanov oz. Marije Pomagaj se spominjamo vrnitve papeža Pija VII. (1800–1823) iz Napoleonovega ujetništva v Rim. Cesar Napoleon je v okviru vojaških pohodov zasedel tudi Rim in 17. maja 1809 razglasil ukinitev papeške države. Hkrati je ukazal, naj papeža ujamejo in odpeljejo v Francijo, kjer je trpel lakoto in pomanjkanje. Papež Pij VII. je bil brez strežaja, spovednika, vzeli pa so mu tudi brevir, knjige in pisala.
Leta 1814 se je zgodil preobrat. Napoleon je bil premagan in odstavljen in leta 1815 poslan v izgnanstvo. Odstop je podpisal v Fontainebleauju pri Parizu, kamor je dal zapreti tudi papeža Pija VII. Papež se je 24. maja 1815 vrnil v Rim in odločil, da se ta dan praznuje praznik Marije Pomočnice kristjanov. Leta 1815 se je rodil sv. Janez Bosko (1815–1888), ustanovitelj salezijancev, ki je svoje delo z mladino izročil v Marijino varstvo.
Praznik Marije Pomočnice kristjanov slovesno praznujejo v številnih škofijah po svetu. V ljubljanski nadškofiji ga posebej praznujejo na Brezjah, ki so najbolj priljubljena in znana slovensko božja pot ter v župniji Marije Pomočnice na Rakovniku.
Po naročilu mošenjskega župnika Urbana Ažbeta so leta 1800 na Brezjah postavili novo stransko kapelico v čast Mariji Pomagaj. V njej je bila slika Leopolda Layerja, posnetek znamenite Cranachove Marije Pomočnice. Leopold Layer je leta 1814 iz zaobljube, ker je bil po Marijini priprošnji rešen iz ječe, poslikal celotno kapelico. Marijina podoba je postala vir milosti in navdiha, saj so pred njo molili številni verniki, ki so prihajali od blizu in daleč. Pozornost so vzbudila različna uslišanja. Ljubljanski škof Jakob Missia (1897–1899) je 9. oktobra 1889 blagoslovil temeljni kamen za novo Marijino cerkev, 7. oktobra 1900 pa jo je tudi posvetil.
Vir: Katoliška Cerkev

Živi v Kristusu: Mučenci Cerkve - Apostolska gorečnost
2026-05-27 20:00 - 21:30
Tukaj je! Nova epizoda serije Živi v Kristusu: Mučenci Cerkve z naslovom Apostolska gorečnost bo predstavila neverjetno zgodbo dveh apostolov, ki sta zaradi neustrašne želje po oznanjanju Jezusove besede, obšla svet.
Njuno popotovanje – od skrajnih obal Španije, kjer je deloval Jakob, pa vse do daljne Indije, kjer je za vero neustrašno pričeval Tomaž – boste lahko spoznali v sredo, 27. maja, ob 20. uri v dvorani Teološke fakultete.
Delček zgodbe si lahko ogledate v napovedniku na našem YouTube kanalu: https://youtu.be/bqDJfJVJ2Vw
Projekciji epizode bo sledila okrogla miza, ki bo ponudila globlji uvid v vsebino epizode in odkrivala, kako pristopiti k evangelizaciji danes. Na njej bodo sodelovali duhovnik Blaž Franko, aktivni član Skupnosti Emanuel Primož Lisjak ter mama in raziskovalka Maja Bitenc.
Prijave na dogodek sprejemamo preko sledeče povezave: https://forms.gle/MCFw6qbr8rbKzH5u5
Udeležba na dogodku je brezplačna.

Vabljeni!

4. Vovkov pohod od Tržiča do Breznice
2026-05-30 06:00 - 16:00
Župnija Breznica v soboto, 30. maja, vabi na 4. Vovkov pohod od Tržiča do Breznice, ki se bo začel s sveto mašo ob 6.30 v Tržiču in sklenil v popoldanskih urah na Breznici.
Župnija Breznica pripravlja 4. pohod po poti nadškofa Antona Vovka od Tržiča do Breznice. Ob 6. uri zjutraj bo organiziran avtobusni prevoz z Breznice do Tržiča, kjer se bo romanje začelo s sveto mašo ob 6.30.
Pot je dolga približno 25 kilometrov in vodi po gozdnih poteh ter stranskih cestah skozi kraje, kjer je božji služabnik nadškof Anton Vovk odraščal in nabiral prve duhovniške izkušnje: Tržič, Brezje, Vrba in Breznica. Pohod bodo spremljali postanki za počitek ter zgodovinske in molitvene točke, sklenil pa se bo v popoldanskih urah s pogostitvijo pred pastoralnim domom na Breznici.
Priporočeni dar za prevoz in organizacijo romanja je 15 evrov na odraslo osebo, za otroke in mladino pa je udeležba brezplačna. Prijave zbirajo do 23. maja po telefonu 041 504 102 pri župniku Mateju Rusu ali po elektronski pošti na naslov zupnija.breznica@rkc.si.
Vir: Katoliška Cerkev

Nedelja Svete Trojice
2026-05-31
V Katoliški Cerkvi na nedeljo po binkoštnem prazniku praznujemo nedeljo Svete Trojice. To je letos 15. junija 2025.
Nauk o Sveti Trojici se je izoblikoval že na koncilu v Niceji (325 po Kr.) in je kot veroizpoved (credo) v bogoslužni rabi prisoten vse do današnjih dni. Vera v Sveto Trojico je sestavni del kristjanove vere v enega Boga v treh osebah. Na nedeljo Svete Trojice se pri bogoslužju zato posebej poglabljamo v skrivnost verske resnice o enem Bogu v treh osebah, ki so Oče, Sin in Sveti Duh (prim. Katekizem Katoliške Cerkve (KKC) 249–256).
Kristjani smo krščeni v imenu Očeta in Sina in Svetega Duha, s čimer postanemo tudi člani Cerkve. Skrivnosti enega Boga v treh osebah verujočim ni dano spoznavati samo z razumom, temveč tudi na osnovi milostnega daru vere ter Božjega razodetja Jezusa Kristusa. O identiteti Boga Očeta in Svetega Duha je spregovoril Jezus Kristus.[1] Čeprav tri Božje osebe ločimo med seboj, nobena od treh oseb nikdar ne deluje brez sodelovanja drugih dveh. Očetu pripisujemo, da je Stvarnik vesolja in človeka, Jezusu Kristusu dela odrešenja, Svetemu Duhu, ki izhaja iz Očeta in Sina, pa dela posvečenja.
Čeprav razlikujemo tri Božje osebe, jih ne smemo ločevati. Nauk o Sveti Trojici poudarja, da je delo stvarjenja skupno vsem trem osebam Trojice, saj so vse tri eno počelo stvarjenja. Hkrati pa je stvarjenje povezano z razodetjem in odrešenjem, ki je prišlo po Jezusu Kristusu, stvarstvu pa se posreduje po Svetem Duhu. Sveti Duh je kot tretja Božja oseba poslan od Očeta in Sina ter vodi Cerkev, ki je skupnost verujočih. Bistvo odnosov med tremi Božjimi osebami je brezpogojna ljubezen.
Ena od najbolj znanih upodobitev Svete Trojice je ikona ruskega ikonopisca Andreja Rubljova (1360–1430). Vsebinsko jo povezujemo s starozaveznim svetopisemskim odlomkom, ki opisuje Božji obisk pri Abrahamu in Sari ob Mamrejevih hrastih.[2]

[1] O skrivnostni dinamiki odnosov med Očetom in Sinom in Svetim Duhom je največ zapisov in razlag v Janezovem evangeliju.
[2] Prim. 1 Mz 18,1–15.
Vir: Katoliška Cerkev

Praznik Svetega rešnjega telesa in krvi
2026-06-04
Praznik Sv. rešnjega telesa in krvi bomo v Katoliški Cerkvi praznovali v četrtek, 4. junija 2026.
Na ta dan obhajamo Jezusovo navzočnost v zakramentu sv. Rešnjega telesa in krvi – evharistije, ki je središče krščanske vere in zakramentalnega življenja vernih. Na praznik so ponekod v navadi različne oblike procesij, s čimer verniki tudi navzven pokažejo svojo vero. Praznik je zapovedan, zato se katoličani ta dan udeležijo bogoslužja.
Praznik svetega Rešnjega telesa in krvi, ki ga v ljudskem izročilu imenujemo telovo, je eden najpomembnejših praznikov bogoslužnega leta. Z njim se Katoliška Cerkev z zahvalo spominja velikega daru evharistije in slovesno izpoveduje vero, da je v njej pod podobama kruha in vina resnično navzoč Jezus Kristus. Evharistija je središče krščanske vere in zakramentalnega življenja vernih.
Praznik nima stalnega datuma, saj je določen glede na veliko noč: obhajamo ga v četrtek po nedelji Svete Trojice, to je drugi četrtek po binkoštih. Je zapovedan praznik in eden redkih, ki ne pade na nedeljo, zato se verniki na ta dan udeležijo svete maše. Ponekod so v navadi slovesne procesije z Najsvetejšim, s katerimi verniki tudi navzven izpričajo svojo vero.
Izraz evharistija izhaja iz grškega glagola eucharistein, ki pomeni zahvaljevati se[1]. Evharistija je vir in vrhunec vsega krščanskega življenja[2]. Med vsemi zakramenti ima prvenstveno mesto: pri drugih zakramentih smo deležni posameznih sadov Kristusovega odrešenja, v evharistiji pa je navzoč Kristus sam, učlovečena Beseda, ki je vse zakramente tudi postavil[3].
Zakrament evharistije skupaj s krstom in birmo sodi med zakramente uvajanja v krščanstvo. Otroci, ki so vključeni v župnijsko katehezo, v Cerkvi na Slovenskem k prvemu svetemu obhajilu navadno pristopijo v tretjem razredu osnovne šole.
Posvečene hostije se shranjujejo v ciboriju, posamezno hostijo pa v običajno umetniško izdelani monštranci. Shranjevanje izpričuje Gospodovo trajno navzočnost v zakramentalni obliki in omogoča čaščenje Najsvetejšega. Duhovniki monštranco izpostavljajo v čaščenje ob posebnih priložnostih; ob veliki noči in na praznik svetega Rešnjega telesa in krvi pa so v navadi tudi procesije, ki potekajo po cerkvah in v njihovi okolici. Marsikje postavijo začasne kapelice ali oltarje (tradicionalno štiri), mimo katerih poteka sprevod. Duhovnika z monštranco poleg bogoslužnih sodelavcev spremljajo verniki in s tem javno izpovedo svojo vero.
1. Zgodovina čaščenja evharistije v Katoliški Cerkvi od Jezusove zadnje večerje do danes
Postavitev pri zadnji večerji. Evharistijo je Gospod Jezus Kristus postavil na večer pred svojim trpljenjem. Pri velikonočni večerji je vzel kruh, se zahvalil, ga razlomil in dal učencem z besedami »To je moje telo«, prav tako pa kelih z besedami o svoji krvi nove zaveze[4]. Z naročilom »To delajte v moj spomin«[5] je Cerkvi izročil zakrament, v katerem se vse do njegovega prihoda nekrvavo udejanja njegova velikonočna daritev.
Apostolska Cerkev. Prvi kristjani so bili stanovitni v »nauku apostolov in v bratskem občestvu, v lomljenju kruha in v molitvah«[6]. Lomljenje kruha je najstarejše ime evharističnega obhajanja, ki so ga obhajali zlasti prvi dan tedna, na dan Gospodovega vstajenja.
Cerkveni očetje (2.–5. stoletje). Že sredi 2. stoletja je sv. Justin opisal potek nedeljskega evharističnega zbiranja, ki se v bistvenem ujema z današnjim[7]. Sv. Ignacij Antiohijski je evharistijo imenoval »zdravilo nesmrtnosti«[8]. Vero v resnično navzočnost so soglasno izpričevali sv. Ambrož, sv. Ciril Jeruzalemski, sv. Janez Zlatousti in sv. Avguštin. Že v tem obdobju so posvečeni kruh shranjevali za bolnike in umirajoče.
Srednji vek in evharistični spori. V 11. stoletju je Berengar iz Toursa zanikal stvarno navzočnost in jo razlagal zgolj simbolično; Cerkev je njegov nauk zavrnila. Prav potreba po jasni izpovedi vere je pripomogla, da se je uveljavil izraz spremenjenje bistva (transsubstantiatio). V tem času se uveljavi tudi povzdigovanje posvečene hostije pri maši.
Nastanek praznika (13. stoletje). Začetek praznovanja sega v 13. stoletje, tudi kot odgovor na zmote, ki so zanikale Kristusovo resnično navzočnost. Posebna spodbuda je prišla po redovnici sv. Julijani iz Liègea, ki ji je Kristus v zasebnem razodetju dal razumeti, naj se vpelje poseben praznik v čast evharistiji. Po začetnem nasprotovanju je tamkajšnji škof praznik uvedel v svoji škofiji (1246), nekaj let pozneje pa ga je papež Urban IV. z bulo Transiturus (1264) razširil na vesoljno Cerkev[9].
Tridentinski koncil. Kot odgovor na zanikanja v času reformacije je tridentinski koncil na 13. zasedanju (1551) slovesno opredelil resnično, stvarno in bistveno navzočnost Kristusa, potrdil nauk o spremenjenju bistva in upravičenost evharističnega čaščenja[10].
Na Slovenskem. Praznik so najprej uvedli v deželah, ki so cerkvenopravno spadale pod oglejski patriarhat (južno od Drave). V današnji slovesni obliki s procesijo in štirimi oltarji se obhaja od leta 1614[11].
Novejši čas. Skozi stoletja so se razvile različne oblike evharistične pobožnosti: štirideseturna pobožnost, trajno čaščenje in evharistični kongresi. Drugi vatikanski koncil je evharistijo opredelil kot vir in vrhunec krščanskega življenja; Pavel VI. je v okrožnici Mysterium fidei (1965) potrdil nauk o resnični navzočnosti in spremenjenju bistva, Janez Pavel II. pa je z okrožnico Ecclesia de Eucharistia (2003) znova poudaril njeno središčno vlogo[12]. Tako se nepretrgana vrsta čaščenja razteza od dvorane zadnje večerje do današnjih oltarjev in tabernakljev.
2. Zakramentalni vidik in pomen evharistije v duhovnem življenju kristjanov
Vrh zakramentalnega reda. Evharistija dopolnjuje uvajanje v krščanstvo in je »vir in vrhunec vsega krščanskega življenja«, saj vsebuje vse duhovno dobro Cerkve, to je Kristusa samega[13]. Vsi drugi zakramenti so usmerjeni k njej kakor k svojemu cilju.
Trije vidiki. Cerkev evharistijo razume pod tremi medsebojno povezanimi vidiki: kot zahvalo in hvalnico Očetu, kot daritveni spomin Kristusa in njegovega telesa ter kot navzočnost Kristusa po moči njegove besede in Svetega Duha[14].
Daritvena razsežnost. Sveta maša je spominska daritev. Kristusove daritve na križu ne ponavlja niti ji ničesar ne dodaja, temveč to isto, enkrat za vselej opravljeno daritev na nekrvav način napravlja navzočo in nam izroča njene sadove[15].
Obhajilo in edinost. Prejem Kristusovega telesa in krvi nas tesneje zedinja z Gospodom, odpušča male grehe in nas varuje pred velikimi, krepi ljubezen in gradi edinost Cerkve kot Kristusovega skrivnostnega telesa: ker uživamo en sam kruh, postajamo eno telo[16]. Za vredno prejemanje sta potrebna stanje milosti in evharistični post.
Naravnanost k večnemu življenju. Evharistija je predokus nebeške gostije in poroštvo prihodnje slave; verniku v nevarnosti smrti je dana kot popotnica (viatik) za prehod v večno življenje[17].
Sadovi v duhovnem življenju. Evharistija je hrana duše: vernika preobraža v to, kar prejema, ohranja in poglablja krstno milost, hrani ljubezen do Boga in do bližnjega ter povezuje vernike med seboj. Tako postaja sredstvo nenehnega spreobračanja in vir krščanskega upanja.
3. Evharistija kot prava navzočnost Jezusa Kristusa med nami
Resnična, stvarna in bistvena navzočnost. Cerkev veruje, da je v evharistiji Jezus Kristus navzoč na edinstven in neprimerljiv način – resnično, stvarno in bistveno: s svojim telesom in krvjo, s svojo dušo in svojim božanstvom. Navzoč je torej ves Kristus, Bog in človek[18].
Spremenjenje bistva. To navzočnost Cerkev pojasnjuje z naukom o spremenjenju bistva (transsubstanciacija): z besedami posvetitve in po delovanju Svetega Duha se vse bistvo kruha spremeni v bistvo Kristusovega telesa in vse bistvo vina v bistvo njegove krvi, medtem ko čutno zaznavni podobi kruha in vina ostaneta nespremenjeni[19].
Celostnost navzočnosti. Kristus je cel in nedeljen navzoč pod vsako od obeh podob in v vsakem njunem delu, tako da lomljenje kruha Kristusa ne razdeli[20].
Govor o kruhu življenja. Sam Jezus je ta dar napovedal v Kafarnaumu, ko je o sebi dejal, da je živi kruh, ki je prišel iz nebes, in da je njegovo meso resnična jed ter njegova kri resnična pijača[21]. Pri zadnji večerji je nato svoje besede izrekel brez prispodobe: »To je moje telo.« Cerkev jih je od apostolskih časov – v luči tega govora in v zvestobi izročilu – vselej razumela v dobesednem, ne le v prispodobnem pomenu.
Trajna navzočnost in čaščenje. Kristusova navzočnost ne traja le v trenutku obhajanja, temveč dokler obstajata evharistični podobi. Zato Cerkev posvečene hostije shranjuje v tabernaklju, jih izpostavlja v monštranci in moli pred njimi[22]. Iz te vere izvirajo evharistično čaščenje, izpostavljanje Najsvetejšega in telovske procesije, s katerimi verniki javno izpovedo, da je Kristus resnično med nami.
Sklep
Praznik svetega Rešnjega telesa in krvi vsako leto znova vabi vernike, da z živo vero in hvaležnostjo prepoznajo Gospoda, navzočega v evharistiji. V njej Kristus ostaja s svojo Cerkvijo vse dni do konca sveta[23] ter jo hrani, povezuje in vodi k polnosti življenja v upanju na nebeško gostijo. Procesija z Najsvetejšim, ki na ta dan ponekod poteka po naših ulicah, je javno pričevanje te vere in povabilo vsem ljudem dobre volje, da se pridružijo hvalnici Bogu, ki se nam daje za hrano in spremljevalca na poti.

[1]Gr. εὐχαριστεῖν (eucharistein), »zahvaljevati se«. Prim. Lk 22,19 in 1 Kor 11,24, kjer Jezus pred lomljenjem kruha »se zahvali«. – Vsa svetopisemska mesta v tem članku so navedena po Slovenskem standardnem prevodu, kakor ga uporablja jeruzalemska izdaja Svetega pisma.

[2]Drugi vatikanski koncil, dogmatična konstitucija Lumen gentium, 11; konstitucija o svetem bogoslužju Sacrosanctum concilium, 10; prim. Katekizem katoliške Cerkve (KKC), 1324.

[3]Prim. sv. Tomaž Akvinski, Summa theologiae III, q. 65, a. 3; KKC, 1374.

[4]Mt 26,26–28: »Medtem ko so jedli, je Jezus vzel kruh, blagoslovil, ga razlomil, dal učencem in rekel: ›Vzemite, jejte, to je moje telo.‹ Nato je vzel kelih, se zahvalil, jim ga dal in rekel: ›Pijte iz njega vsi, to je namreč moja kri zaveze, ki se preliva za mnoge v odpuščanje grehov.‹« Vzporedna mesta: Mr 14,22–24; Lk 22,19–20.

[5]1 Kor 11,24–26: »›To je moje telo za vas. To delajte v moj spomin.‹ Prav tako je vzel po večerji kelih in rekel: ›Ta kelih je nova zaveza v moji krvi. …‹ Kajti kolikorkrat jeste ta kruh in pijete kelih, oznanjate Gospodovo smrt, dokler ne pride.«

[6]Apd 2,42: »Bratje so bili stanovitni v nauku apostolov in v bratskem občestvu, v lomljenju kruha in v molitvah.« Prim. Apd 2,46; 20,7.

[7]Sv. Justin, Prva apologija 65–67 (okoli leta 155), najstarejši ohranjeni opis poteka nedeljskega evharističnega zbiranja; prim. KKC, 1345.

[8]Sv. Ignacij Antiohijski, Pismo Efežanom 20,2: evharistija je »zdravilo nesmrtnosti, protistrup, da ne umremo«.

[9]Papež Urban IV., bula Transiturus de hoc mundo (11. avgust 1264), s katero je praznik razširil na vesoljno Cerkev. Spodbuda je prišla po sv. Julijani iz Liègea (videnje lune s temno progo) in po evharističnem čudežu v Bolseni–Orvietu (1263). Bogoslužje praznika izročilo pripisuje sv. Tomažu Akvinskemu (himne Pange lingua, Lauda Sion, Adoro te devote).

[10]Tridentinski koncil, 13. zasedanje (1551), Dekret o presvetem zakramentu evharistije; prim. KKC, 1376.

[11]Praznik so na Slovenskem najprej uvedli v deželah pod oglejskim patriarhatom (južno od Drave); v slovesni obliki s procesijo in štirimi oltarji se obhaja od izdaje Rimskega obrednika (Rituale Romanum, 1614).

[12]Sacrosanctum concilium, 10; Lumen gentium, 11; Pavel VI., okrožnica Mysterium fidei (1965); Janez Pavel II., okrožnica Ecclesia de Eucharistia (2003) ter leto evharistije (2004–2005).

[13]KKC, 1324; Lumen gentium, 11: evharistija je »vir in vrhunec vsega krščanskega življenja«, ker vsebuje vse duhovno dobro Cerkve, namreč Kristusa samega.

[14]Prim. KKC, 1358: evharistijo razumemo kot zahvalo in hvalo Očetu, kot daritveni spomin Kristusa in njegovega telesa ter kot navzočnost Kristusa po moči njegove besede in Duha.

[15]KKC, 1366–1367: sveta maša je spominska daritev, ki Kristusove daritve na križu ne ponavlja, temveč jo nekrvavo napravlja navzočo. Prim. tridentinski koncil, 22. zasedanje (1562).

[16]1 Kor 10,16–17: »Kelih blagoslova, ki ga blagoslavljamo, ali ni udeleženost pri Kristusovi krvi? Kruh, ki ga lomimo, ali ni udeleženost pri Kristusovem telesu? Ker je en kruh, smo mi, čeprav nas je veliko, eno telo, ker smo vsi deležni enega kruha.« Prim. KKC, 1391–1396.

[17]Jn 6,54: »Kdor jé moje meso in pije mojo kri, ima večno življenje in jaz ga bom obudil poslednji dan.« Prim. KKC, 1402–1405: evharistija kot poroštvo prihodnje slave in popotnica (viatik).

[18]Tridentinski koncil, 13. zasedanje (1551): Kristus je v evharistiji navzoč »resnično, stvarno in bistveno«. Prim. KKC, 1374.

[19]KKC, 1376–1377: z besedami posvetitve in po delovanju Svetega Duha se vse bistvo kruha spremeni v bistvo Kristusovega telesa in vse bistvo vina v bistvo njegove krvi; čutno zaznavni podobi kruha in vina ostaneta nespremenjeni.

[20]KKC, 1377: Kristus je cel in nedeljen navzoč pod vsako od obeh podob in v vsakem njunem delu, tako da lomljenje kruha Kristusa ne razdeli.

[21]Jn 6,51: »Jaz sem živi kruh, ki sem prišel iz nebes. Če kdo jé od tega kruha, bo živel vekomaj. Kruh pa, ki ga bom dal jaz, je moje meso za življenje sveta.« Jn 6,53–56: »… Če ne jeste mesa Sina človekovega in ne pijete njegove krvi, nimate življenja v sebi. … Kajti moje meso je resnična jed in moja kri resnična pijača. Kdor jé moje meso in pije mojo kri, ostaja v meni in jaz v njem.«

[22]KKC, 1378–1379, 1418: ker Kristusova navzočnost traja, dokler obstajata evharistični podobi, Cerkev posvečene hostije shranjuje v tabernaklju ter jih izpostavlja in časti.

[23]Mt 28,20: »… in glejte, jaz sem z vami vse dni do konca sveta.«
Vir: Katoliška Cerkev

Obletnica posvetitve bazilike v Stični
2026-06-08
Cistercijanski samostan v Stični 8. julija praznuje obletnico posvetitve cerkve Žalostne Matere Božje (posvečena leta 1156) in je bila leta 1936 razglašena za baziliko.
Bazilika danes služi tudi kot župnijska cerkev, kot Marijin romarski kraj pa je bila 1936 razglašena za baziliko. Je ena izmed največjih cerkva v Sloveniji, po nekaterih virih pa naj bi bila tudi najdaljša.
Cerkev je 8. julija 1156 posvetil oglejski patriarh Pelegrin I. Kot vse cistercijanske cerkve je tudi ta dobila posvetitev Materi Božji. Raziskave so pokazale, da je bila že takratnja cerkev sezidana kot troladijska slopna bazilika s prečno ladjo in dvema dolgima stranskima kapelama.
Cistercijanski samostan ali opatija Stična je najstarejši samostan na slovenskem ozemlju. Cistercijani smo pripadniki reformiranega benediktinskega življenja. Reformo so v Franciji začeli in izpeljali sv. Robert, sv. Alberik in sv. Štefan Harding, ki veljajo za ustanovitelje reda. Ime izahaja po prvi in matični opatiji v kraju Citeaux (beri : sito, latinsko: Cistercium) v Burgundiji v Franciji.
Cistercijanska Opatija Stična je najstarejši samostan na današnjem slovenskem ozemlju in edina opatija, ki še deluje. V sklopu samostana se nahaja Bazilika Žalostne Matere Božje, ki služi tudi kot župnijska cerkev.
Začetki samostana segajo v leto 1132. Samostan je kmalu po ustanovitvi postal pomembno versko, kulturno in gospodarsko središče Kranjske. Bogata samostanska knjižnica je do jožefinskih reform varovala dragocene iluminirane rokopise v latinščini iz 12. in 13. stoletja, ki so nastali v stiškem skriptoriju. V samostanu je leta 1428 nastal za slovensko slovstvo pomemben Stiški rokopis, eden prvih pisnih spomenikov v slovenščini.
Že v 12. stoletju se v Stični omenja samostanska šola, ki pa je verjetno sčasoma sprejemala za izobraževanje tudi dečke od zunaj. Tako se omenja, da je verjetno skladatelj Jakob Gallus iz Ribnice, svojo prvo izobrazbo dobil v Stični. Od 14. stoletja naprej je stiški samostan pošiljal svoje nadarjene menihe za univerzitetni študij verjetno v cistercijanski kolegij pri Dunaju. Od 14. stoletja naprej je namreč cistercijanski red svojim članom dovoljeval stik z gosti in ljudmi iz okolice, kar so redovni statuti sprva prepovedovali. Zaradi tega in tudi zaradi začenjajoče nove miselnosti renesanse je nastal v 15. stoletju Stiški rokopis, ki obsega razen glavnega besedila v latinščini tudi najstarejše zapisano slovensko besedilo: molitev pred pridigo, molitev “Pozdravljena Kraljica”, dva obrazca splošne spovedi in začetek stare velikonočne pesmi.
Patriarh Peregrin je Stični že ob njenem nastanku podelil toliko posesti in dohodkov, da je mogla živeti. Ker so menihi zlasti v prvih stoletjih imeli veliko izdatkov za gradnje in dograjevanje stavb in njihove opreme, posebej še za njeno najimenitnejšo stavbo, veličastno romansko cerkev, jim je ustanovitelj moral povečati dohodke.
Čeprav je bilo življenje in arhitektura Stične zastavljena skromneje kot po mnogih drugih cistercijanskih samostanih po Evropi, se je vendar sčasoma Stična toliko opomogla, da je mogla v neki meri slediti ostalim. Vseskozi so skušali skrbeti, da so bili samostanski prostori , kjer se je odvijalo skupno življenje menihov, lepo urejeni, in še posebej rezidenca opata – prelatura, ki je bila namenjena sprejemanju in stanovanju gostov in nekako predstavljala skupnost pred javnostjo. Križni hodnik v Stični je sčasoma dobil zidano zgodnjegotsko obliko s skromno poslikavo zaradi samostanskih pravil in zaradi skromnejših razmer v naših krajih. Iz istih razlogov tudi ni dobil izrazitejših figuralnih okrasitev.
Skozi stoletja je samostan spreminjal svojo arhitekturno podobo, tako da danes najdemo sledove romanike, gotike in baroka. Vse do danes pa se je ohranilo najstarejše jedro samostana, ki ga tvorita znameniti križni hodnik in redovna cerkev. V času reform Jožefa II. leta 1784 je bil samostan razpuščen. Ponovno so ga obudili cistercijani šele leta 1898. Od takrat dalje samostan ponovno nemoteno deluje.
Samostan ter cerkev sta danes zavarovana kot nepremična spomenika državnega pomena, sam samostan pa predstavlja pomembno versko in kulturno središče.
Več na: www.sticna.eu
Vir: Katoliška Cerkev

Mohorski pogovori v knjigarni: Ta otrok bo živel
2026-06-10 11:00 - 12:00
Celjska Mohorjeva družba v sredo, 10. junija 2026, ob 11. uri vabi v knjigarno na Nazorjevi ulici 1 v Ljubljani na Mohorske pogovore ob knjigi Ta otrok bo živel.
V središču pogovora bo pretresljiva zgodba očeta Dušana o preizkušanem starševstvu in presenetljivih milostih, ki jih podarja življenje. Knjiga osvetljuje tudi eno najbolj prezrtih tem, otroško paliativo, kar je hkrati poslanstvo istoimenskega zavoda.
Gosta pogovora bosta Dušan in Lucija Poslek, z njima pa se bo pogovarjala urednica Saška Ocvirk. Dogodek bo v sredo, 10. junija 2026, ob 11. uri v knjigarni Celjske Mohorjeve družbe na Nazorjevi ulici 1 v Ljubljani.
Vir: Katoliška Cerkev

Konferenca: Prvi odmev na okrožnico Magnifica Humanitas
2026-06-10 17:30 - 19:00
V sredo, 10. junija 2026, od 17.30 do 19.00 bo v Galeriji Družina v Ljubljani konferenca Prvi odmev na okrožnico Magnifica Humanitas, posvečena prvi okrožnici papeža Leona XIV. o varovanju človeškega dostojanstva v času umetne inteligence.
Katedra za moralno teologijo Teološke fakultete Univerze v Ljubljani pripravlja konferenco ob izidu prve okrožnice papeža Leona XIV. Magnifica Humanitas. Dogodek bo namenjen predstavitvi prvih odmevov na dokument, ki obravnava varovanje človeškega dostojanstva v času umetne inteligence.
Konferenca bo v sredo, 10. junija 2026, od 17.30 do 19.00 v prostorih Galerije Družina, Krekov trg 1 v Ljubljani. Udeležba bo mogoča tudi prek povezave Zoom: POVEZAVA
Okrožnica odpira vprašanja, kako umetna inteligenca spreminja pogled na človeka, medsebojne odnose, izobraževanje, delo, družbo, mednarodne odnose ter vprašanje vojne in miru. Osvetljuje tudi sodobna etična, politična, družbena in teološka vprašanja ter razmišlja o tem, kako naj se posamezniki in skupnosti odzovejo na nove pridobitve, da bodo v dobro človeka in celotnega stvarstva.
O vsebini okrožnice bodo spregovorili prof. dr. Stjepan Baloban s Katoliške teološke fakultete v Zagrebu, Marko Grobelnik in prof. dr. Matjaž Gams z Inštituta Jožef Stefan, izr. prof. dr. Ivan Štuhec, prof. dr. Roman Globokar, doc. dr. Tadej Strehovec, asist. dr. Gabriel Kavčič in asist. dr. Štefan Hosta. Dogodek bo povezoval asist. dr. Martin Perčič.
Konferenca je namenjena medijem in širši zainteresirani javnosti. Po krajših predstavitvah posameznih vidikov okrožnice bo tudi priložnost za pogovor in izmenjavo mnenj.
Vir: Katoliška Cerkev

Projekcija dokumentarnega filma Slovenska skupnost v Fairfieldu (ZDA)
2026-06-10 18:00 - 20:00
Slovenska konferenca SSK v sredo, 10. junija 2026, ob 18. uri v dvorani Katoliškega inštituta v Ljubljani vabi na projekcijo dokumentarnega filma Slovenska skupnost v Fairfieldu (ZDA).
Dogodek pripravljajo v okviru projekta (Ne)izgubljena slovenska dediščina po svetu. Dokumentarni film predstavlja slovensko skupnost v Fairfieldu v ZDA ter njeno bogato kulturno in duhovno dediščino. Posebej osvetljuje župnijo Svetega križa, ki že desetletja predstavlja središče družbenega in verskega življenja tamkajšnjih Slovencev, ter zgodbe posameznikov, ki so s svojim delom in predanostjo pomembno soustvarjali skupnost in ohranjali slovensko identiteto daleč od domovine.
Po projekciji bo sledil pogovor z dr. Dejanom Valentinčičem, idejnim vodjo projekta in predsednikom Slovenske konference SSK, o pomenu ohranjanja slovenske dediščine po svetu ter o nastajanju dokumentarne serije.
Projekt (Ne)izgubljena slovenska dediščina po svetu je namenjen sistematičnemu zbiranju, dokumentiranju in ohranjanju slovenske kulturne dediščine v izseljenstvu, s posebnim poudarkom na osebnih spominih in pričevanjih pripadnikov starejših generacij slovenskih skupnosti po svetu.
Vir: Katoliška Cerkev

Srce Jezusovo, slovesni praznik
2026-06-12
Osem dni po prazniku svetega Rešnjega telesa in Rešnje krvi obhaja Cerkev slovesni praznik Srca Jezusovega. Letos je to 12. junija.
Praznik skuša prodreti v globino in notranje jedro Kristusove skrivnosti, v jedro, iz katerega pritekajo vsa velika dela v naše odrešenje, posebno še Kristusova daritev na križu. In to je tista ljubezen, ki je bila od vekov skrita v brezdanjih globinah troedinega Boga, ki pa si je prevzela našo človeško naravo in nas v Kristusu začela ljubiti tudi s človeškim srcem ter dosegla svoj vrhunec v kalvarijski daritvi, ko so iz prebodene Kristusove strani začele teči reke žive vode, ki odslej nikdar več ne bodo usahnile.
Zgodovina češčenja Jezusovega Srca se začenja z apostolom Janezom, ki se je naslonil na Jezusove prsi (prim. Jn 13, 15; 21, 20) in apostola Pavla, ki je svoje vernike imel rad v Ljubezni Jezusa Kristusa (prim. Flp 1, 8). Češčenje Jezusovega Srca so širili srednjeveški mistiki, posebno sveti Bernard, sveti Bonavetura in sveti Bernardin; v tem času so nastale priljubljene pesmi, litanije in podobe Jezusovega Srca. V 14. stoletju je ta pobožnost nekoliko pojenjala. Spet pa se je poživila v 16. in 17. stoletju, za kar ima velike zasluge Janez Eudes, ki ga je papež Pij X. Imenoval začetnika, učitelja in apostola liturgičnega češčenja Srca Jezusovega, ker je leta 1670 napisal besedilo za molitveno bogoslužje (brevir) in za mašo v čast Srcu Jezusovemu.
Papež Leon XIII. je leta 1899 v okrožnici Annum sanctum (Sveto leto) orisal smisel češčenja Srca Jezusovega in vsebino praznika. V okrožnici je tudi napovedal, da bo za začetek 20. stoletja ves svet posvetil Srcu Jezusovemu. Odobril je tudi litanije Srca Jezusovega.
Ob stoletnici, odkar je bil praznik Srca Jezusovega razširjen na vso katoliško Cerkev, je Pij XII. leta 1956 izdal okrožnico Zajemali boste (Haurietis aquas), kjer je podal vsestransko in globoko teologijo Srca Jezusovega.
Pavel VI. je leta 1965 napisal okrožnico Nedoumljivo bogastvo Kristusovo. V njej je znova naglasil pomembnost Srca Jezusovega. V duhu drugega vatikanskega koncila je močno poudaril zvezo, ki jo ima to češčenje z evharistijo posebej z njenim daritvenim značajem, se pravi z mašo in obhajilom kot daritvenim obredom.
Češčenje Srca Jezusovega se nanaša na tisto, kar je pri Kristusu in sploh pri skrivnosti odrešenja najglobljega, kar zajema iz globin njegove Božje – človeške ljubezni. Častiti Srce Jezusovo torej pomeni častiti Jezusovo osebo s posebnega vidika njegove odrešenjske ljubezni Zato je jasno, da ta pobožnost nikakor ne nasprotuje drugim zdravim pobožnostim, ki jih Cerkev priporoča, temveč jih krepi, poglablja in prešinja.

Besedilo je povzeto s spletne strani stolne župnije Novo mesto.
Vir: Katoliška Cerkev
