Nadškofija Ljubljana

Srečanje Žejni Besede
2026-03-13 19:00 - 20:30, 2026-04-10 19:00 - 20:30, 2026-05-08 19:00 - 20:30 (Europe/Ljubljana)
Dogodek osebe Katoliška mladina

Župnija Ljubljana Štepanja vas

Smo mladi odrasli v Cerkvi z željo po medsebojnem povezovanju in skupni rasti v veri za poglobitev odnosa z Bogom in z drugimi.
Na srečanjih bomo skupaj molili in slavili Boga ter skupaj z gosti in predavatelji odpirali aktualne teme s katerimi se soočajo mladi odrasli v današnjem svetu. Omogočiti želimo mladim odraslim prostor za nadaljnjo rast v Besedi in skozi odnose usmerjati njihovo pot k Bogu.
Naša srečanja bodo potekala vsak drugi petek v mesecu.

Vir: FB profil Katoliške mladine

Animastarti – srečanja oratorijskih animatorjev
2026-03-14
Kot vsako leto vse oratorijske animatorje vabimo na »animastarte«. Srečanja bodo potekala v vseh slovenskih škofi jah in jih bodo sestavljali predstavitev letošnje oratorijske teme, izobraževalne delavnice, sveta maša, kateheza ter trenutki za druženje in igro. Po izkušnjah udeležencev so animastarti lepa spodbuda in motivacija za animatorske skupine, da se med seboj povežejo in začnejo s pripravami na oratorij. Lepo ste povabljeni tudi duhovni asistenti.
Animastart za našo nadškofijo:
– 14. marca v Ljubljani.

Pritrkovalska okrogla miza 2026
2026-03-15 15:00 - 17:00
Letošnja Pritrkovalska okrogla miza bo potekala v nedeljo, 15. marca, ob 15.00, v prostorih Zavoda sv. Stanislava (Štula 23, Ljubljana – Šentvid).
Pričnemo ob 15.00 z molitvijo križevega pota v zavodski cerkvi in nato ob 15.30 nadaljujemo s srečanjem.
Po uradnem zaključku sledi še družabni del. Vljudno vabljeni!
Vir: Katoliška Cerkev

Večernice v čast sv. Jožefu
2026-03-18 20:00 - 20:30
Na predvečer praznika svetega Jožefa, 18. marca 2026, ob 20. uri vljudno vabljeni v cerkev sv. Jožefa v Ljubljani k slovesnim latinskim večernicam na čast sv. Jožefu, ki jih bo izvedel Koralni zbor Akademije za glasbo v Ljubljani pod vodstvom prof. Toneta Potočnika.

Sv. Jožef, slovesni praznik
2026-03-19
God in praznik sv. Jožefa, moža Device Marije in Jezusovega skrbnika obhajamo 19. marca.
Kolikor je zanesljivo znanega o sv. Jožefu, je zapisano v evangelijih po Mateju in Luku (prim. Mt 1,1–2,23; Lk 1,5–2,52). Genealogija obeh evangelijev ga uvršča med potomstvo kralja Davida (prim. Mt 1,16; Lk 1,27). Čeprav je bil kraljevskega rodu, Jožef ni bil bogat. Po vsej verjetnosti je bil reven, kar je razvidno iz daru samo »dveh grlic ali dveh golobov« (Lk 2,24) ob Jezusovem darovanju v templju (bogatejše družine so bile po judovski postavi dolžne darovati več, prim. 3 Mz 12,8). Jožefova družina je izvirala iz Betlehema v Judeji, vendar se je on preselil v Nazaret v Galileji, kjer je opravljal tesarsko obrt. Jožef se v evangelijih zadnjič omenja ob Jezusovem obisku templja v starosti približno 12 let (prim. Lk 2,41–52). Predvidevamo, da je Jožef umrl že pred začetkom Jezusovega javnega delovanja. Ostale zgodbe v zvezi z njegovo osebnostjo (npr. njegova domnevna visoka starost in ovdovelost v času poroke z Marijo), nimajo realne zgodovinske osnove in so bile ustvarjene z namenom zadovoljiti ljudsko radovednost o podrobnostih iz njegovega življenja.

Leto svetega Jožefa
Apostolsko pismo Patris corde svetega očeta Frančiška ob 150-letnici razglasitve sv. Jožefa za zavetnika vesoljne Cerkve
Pismo predsednikom škofovskih konferenc o novih vzklikih v litanijah svetega Jožefa

Evangeliji nam kljub skopim podatkom rišejo sorazmerno jasno podobo o Jožefovi osebnosti. Bil je zvest in potrpežljiv mož, pokoren Božji volji glede njegovega življenjskega načrta, ob čemer je sprejel tudi vse spremljajoče težave. Evangelist Matej ga imenuje »pravičen« (Mt 1,19), saj je dojel načrt, ki ga je imel Bog z Marijo, in se zavestno vključil vanj tako, da je sprejel, zaščitil in poskrbel za svojo družino.
Jožef je zavetnik umirajočih, saj je ob predpostavki, da je umrl pred začetkom Jezusovega javnega delovanja, umrl v družbi Jezusa in Marije, kar za kristjane predstavlja idealen način, kako zapustiti zemeljsko življenje. Jožef je zavetnik očetov, obrtnikov, delavcev in krščanskih družin.
Leta 1870 je papež Pij IX. (1846–1878) sv. Jožefa uradno razglasil za zavetnika vesoljne Cerkve, s čimer je izpostavil njegovo vlogo podpornika, zaščitnika in vodnika svete družine, ki se je razširila na celotno Cerkev. Ob tej priložnosti je 19. marec določil za njegov godovni dan. Papež Pij XII. (1939–1958) je dodal še praznik Jožefa delavca, ki ga praznujemo 1. maja in sovpada s civilnim praznikom dela.
Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je leta 1989 objavil apostolsko spodbudo z naslovom Odrešenikov varuh (1989), v kateri je razmišljal o življenju in pričevanju sv. Jožefa. Sv. Jožef je zavetnik novomeške škofije.
Kongregacija za bogoslužje in disciplino zakramentov je 19. junija 2013 razglasila odlok o omembi sv. Jožefa, ženina Device Marije, v II., III. in IV. evharistični molitvi.
Kongregacija za bogoslužje in disciplino zakramentov je 1. maja 2021, na praznik sv. Jožefa delavca, poslala predsednikom škofovskih konferenc pismo o novih vzklikih v litanijah svetega Jožefa. To so naslednji: »Custos Redemptoris« (prim. sv. Janez Pavel II., apostolska spodbuda Redemptoris custos); »Serve Christi« (prim. sv. Pavel VI., homilija 19. 3. 1966, navedeno v Redempotoris custos št. 8 in Patris corde, št. 1); »Minister salutis« (sv. Janez Krizostom, navedeno v Redemptoris custos, št. 8); »Fulcimen in difficultatibus« (prim. Frančišek, Apostolsko pismo Patris corde, uvod); »Patrone exsulum, afflictorum, pauperum« (Patris corde, št. 5).
Vir: Katoliška Cerkev

Teden družine 2026: Vzgajati z Jezusovim srcem
2026-03-19 - 2026-03-25
V Tednu družine 2026 želimo staršem ponuditi povabilo, da v Jezusovi drži do ljudi prepoznajo temeljna načela za vzgojo svojih otrok. On je nagovarjal in vodil ljudi tako z besedami kot zgledom. Ne gre za neko tehniko, ampak je to predvsem stvar srca. Jezus je bil v svojem odnosu do ljudi globoko starševski: sprejema, posluša, razume, odpušča, postavlja meje, spodbuja k rasti in vodi z zgledom. Zato je Teden družine 2026 priložnost v prvi vrsti za starše, da se ozrejo na Jezusa in mu dovolijo, da oblikuje njihova srca po svojem srcu, da bi znali voditi svoje otroke po njegovem zgledu.
Med 19. in 25. marcem 2026 bomo vsak dan posvetili pozornost eni Jezusovi drži in pogledali, kaj ta pomeni za starše in njihov odnos do otroka. Gradivo za Teden družine bo objavljeno na portalih katoliska-cerkev.si in pridi.com.
Mag. Luka Mavrič,
tajnik UD SŠK

21. Radijski misijon: Gospod mi je dal vse
2026-03-22 - 2026-03-28
Od nedelje, 22. marca, do sobote, 28. marca, se bo na Radiu Ognjišče odvil tradicionalni Radijski misijon, ki ga letos pripravljamo v sodelovanju s člani frančiškovskih redov. Pod skupnim geslom »Gospod mi je dal vse« bomo vabili na pot duhovnosti, ki jo je sv. Frančišek Asiški opisal v svoji Oporoki, in vsak dan odprli novo poglavje.
Vsak misijonski dan bo namreč prinesel svoj poudarek in se bo navezoval na ključne trenutke Frančiškovega življenja. Sledili bomo njegovemu zgledu – od spreobrnjenja, življenja po evangeliju, sprejemanja bratov, razodevanja pozdrava »Gospod naj ti da mir«, pa vse do zgleda življenjskega darovanja.
Frančiškovska duhovnost v središču
Letošnji misijon je nekaj posebnega, saj bomo vsako od sedmih tem odprli z glavnim misijonskim nagovorom ob 17.00 in potem o njej razmišljali vse do naslednjega misijonskega nagovora. Smiselno bosta torej sledila jutranja misijonska Svetovalnica ob 8.00 in kratki misijonski nagovor ob 10.30. Misijon bo odmeval tudi ob sv. mašah, ki jih bomo zvečer ob 19.00 prenašali iz frančiškovskih župnij, vsak večer pa bo v času misijona zaznamovala tudi molitev.
Ob glavnem naslovu bomo skozi teden dodali naslednja razmišljanja:
1. Nedelja, 22. marca: »Gospod mi je dal SPREOBRNJENJE« – Gospod nas vabi, da zapustimo “svet greha” in vstopimo v sladkost usmiljenja.

Ob 17h osrednji nagovor, s. Tina Dajčer

2. Ponedeljek, 23. marca: »Gospod mi je dal VERO« – Poglobitev vere v Cerkev in duhovnike, ki nam delijo najsvetejši zakrament.

Ob 8h; Svetovalnica, s. Ema Alič, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, s. Metka Vrabič, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, br. Andraž Arko.

3. Torek, 24. marca: »Gospod mi je dal EVANGELIJ« – Razodetje, da moramo živeti po vzoru evangelija.

Ob 8h; Svetovalnica, br. Jan Dominik Bogataj, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, p. Marko Novak, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, s. Hermina Nemšak.

4. Sreda, 25. marca: »Gospod mi je dal BRATE« – Hvaležnost za bližnje, ki nam jih Gospod pošilja na pot.

Ob 8h; Svetovalnica, br. Matej Nastran, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, Jana Podjavoršek, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, p. Danilo Holc.

5. Četrtek, 26. marca: »Gospod mi je dal MIR« – Razmišljanje o poštenem delu kot načinu služenja skupnosti in o sprejemanju in širjenju pozdrava: “Gospod naj ti da mir …”

Ob 8h; Svetovalnica, p. Toni Brinjovc, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, p. Toni Brinjovc, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, br. Štefan Kožuh.

6. Petek, 27. marca: »Gospod mi je dal VEČNO ŽIVLJENJE« – Zrenje proti nebesom, kjer nas čaka blagoslov najvišjega Očeta.

Ob 8h; Svetovalnica, br. Miha Sekolovnik, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, br. Luka Modic, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, s. Romana Kocjančič.

7. Sobota, 28. marca: »GOSPODU DAM« – Misijon se bo zaključil s spodbudo: »Gospod mi je dal vse. Zdaj smo na vrsti mi!«

Ob 8h; Svetovalnica, s. Grażyna Mech, ob 10.30; Mali misijonski nagovor, s. Mojca Korošec, ob 17h; Osrednji misijonski nagovor, nadškof, p. Martin Kmetec.

Tudi letos bodo misijonske vsebine prihajale k vam po več poteh. Najlažje boste spodbudam in nagovorom sledili v našem živem oddajanju, tudi letos pa vam bodo vse misijonske vsebine na voljo v našem spletnem avdio arhivu, tudi v obliki podkasta. Glavni dnevni misijonski nagovori bodo vsak dan objavljeni na našem YouTube kanalu, na spletni strani pa vas bo vsak dan čakal kratek povzetek povedanega s povezavami na vse misijonske avdio in video vsebine. Vabimo vas, da se naročite na prejemanje podkasta oziroma spremljanje našega YouTube kanala.
Vir: Radio Ognjišče

Gospodovo oznanjenje, slovesni praznik
2026-03-25
Na praznik Gospodovega oznanjenja, ki ga v Katoliški Cerkvi obhajamo 25. marca, praznujemo obisk nadangela Gabrijela pri Devici Mariji v Nazaretu.
Mesto Nazaret je po vsem svetu že dva tisoč let znano po dogodku, o katerem poroča evangelist Luka in ki se ga spominjamo trikrat na dan zjutraj, opoldne in zvečer, ko se oglasijo zvonovi in molimo: »Angel Gospodov je oznanil Mariji …« Skrivnost Gospodovega oznanjenja in učlovečenja se je dogodila v skromnem prostoru, ki je danes pod novo nazareško baziliko Oznanjenja. Tu je preprosta nazareška deklica Mirjam-Marija pristala na povabilo božjega poslanca nadangela Gabrijela, da postane mati učlovečenega božjega Sina. Tu je izrekla za zgodovino človeštva najpomembnejši ‘da’ in s tem se je začel uresničevati božji načrt odrešenja.
Marija je s tem načrtom odrešenja tako tesno povezana, da je vsak Gospodov praznik tudi Marijin. Posebej velja to za današnji praznik. Stari cerkveni koledarji ga imenujejo »oznanjenje učlovečenja preblaženi Devici Mariji«, drugod najdemo ime ‘začetek odrešenja’ ali ‘spočetje Kristusa’. Prvotno je bil 25. marec Gospodov praznik, že v 7. stoletju so v Španiji iz njega napravili praznik Marijinega deviškega božjega materinstva, najbrž spričo tega, ker je bila na koncilu v Efezu leta 431 slovesno razglašena verska resnica o Marijinem božjem materinstvu. Pokoncilska preureditev cerkvenega koledarja je spet poudarila, da je to Gospodov praznik.
Bog v svojem delovanju vedno spoštuje to, kar je ustvaril; še posebej velja to za svobodo, ki jo je dal človeku. Zato Bog Marijo po angelu vpraša za sodelovanje. Bog jemlje Marijo kot svobodno in odgovorno osebo, zato ji ponudi sodelovanje pri njegovem načrtu. Marija posluša, razmišlja, zahteva dodatno pojasnilo in na koncu pristane. Kot takšna postane prototip, živa podoba človekove vloge v zgodovini odrešenja. V njej je vidna teološka antropologija, ki je lastna celotnemu Svetemu pismu: človek pod vplivom milosti svobodno odgovori na klic s poslušnostjo v veri (M. Turnšek, Marija v skrivnosti Kristusa in Cerkve, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina, 2003, 470).
Božje delo v Mariji se je pričelo pred njenim materinstvom, kajti angel jo pozdravi kecharitomene (prim. Lk 1,28), kar pomeni »tista, ki si bila in ostaneš napolnjena z Božjo prisotnostjo (milostjo)«. Pozitivna naklonjenost je trajna Božja značilnost v njegovem delovanju do ljudi. Njegov dobrotljivi pogled se po zgodovini odpadov njegovega ljudstva obrne k Mariji, ki je sinteza starega Sinaja–Jeruzalema (M. Turnšek, Marija v skrivnosti Kristusa in Cerkve, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina, 2003, 475).
Zakaj je ta praznik nastavljen ravno na 25. marec? Razdalja devetih mesecev od Jezusovega spočetja do njegovega rojstva, ki se ga z lepim praznikom spominjamo 25. decembra, je gotovo hotena. Toda vprašanje je, kateri datum je izhodišče za drugega. Sodobni raziskovalci menijo, da je izhodišče bilo oznanjenje in ne božič. 25. marec, ki je pomladansko enakonočje, je v starih časih veljal za dan stvarjenja sveta in ravno zato tudi za dan Jezusovega spočetja, s katerim je bil položen temelj za novo stvarjenje. Postni čas pa je bil malo primeren za slovesnosti in po nekaterih pokrajinah so jih prepovedali. V Španiji so sredi 7. stoletja obhajali praznik Marijinega oznanjenja 18. decembra, osem dni pred Gospodovim rojstvom, drugod pa je ostal 25. marca.
V ljudski pobožnosti se je ta praznik hitro uveljavil, predvsem z vsakdanjo trikratno molitvijo angelovega češčenja. Nekdaj je skoro vsak katoliški kristjan ob zvonjenju trikrat na dan dejansko za trenutek odložil svoje delo in zmolil tri zdravamarije s pristavkom, ki kratko označuje vsebino skrivnosti, ko se je druga božja oseba naselila v Marijinem deviškem telesu in s tem v naročju človeške zgodovine. Krščanska umetnost je rada upodabljala prizor angelovega oznanjenja Mariji.
Po Marijinem materinstvu je posvečeno materinstvo vseh mater sveta, zato na današnji praznik obhajamo krščanski materinski dan. O vzvišenem poklicu matere govori tudi poslanica, ki so jo škofje naslovili na žene ob koncu drugega vatikanskega koncila: »Žene, vaša poklicanost je, da varujete domače ognjišče, da ljubite vire življenja, da imate srce za novi rod! Priče ste skrivnosti začetkov življenja. Roteče vas prosimo, da predvsem skrbite, da se ohrani človeški rod.«
Na ta praznik obhajajo god številne žene in dekleta, ki so jim pri krstu dali ime po Mariji. Oblike tega imena so neštete (Vir: Revija Ognjišče).
Vir: Katoliška Cerkev

Biblična šola Evangelii gaudium 2025/2026
2026-03-26 17:00 - 18:30, 2026-04-23 17:00 - 18:30
Papež Frančišek v apostolski spodbudi Evangelii gaudium – Veselje evangelija predstavi Sveto pismo kot temeljni vir prenove osebnega življenja vernika in življenja vse Cerkve ter spodbuja k njenemu vsakodnevnemu branju. Biblična šola Evangelii gaudium želi biti odgovor na spodbude papeža Frančiška, da bi ponovno odkrili Sveto pismo kot knjigo življenja, kot živo Besedo, ki je namenjena nam in lahko spreminja naše življenje.
Novo študijsko leto (2025/2026) bomo posvetili modrostnim besedilom.
V Biblični šoli bomo enkrat mesečno predstavili izbrane odlomke modrostnih besedil, med katere sodijo knjige iz Stare zaveze: Job, Pregovori, Pridigar (Kohelet), Sirahova knjiga, Knjiga modrosti, Psalmi in Visoka pesem.
Vsako srečanje bo obsegalo predstavitev izbranega modrostnega odlomka, zgodovinski in literarni okvir, razlago ter poglobljeno razpravo.
Uvodno besedo bo imel celjski škof msgr. dr. Maksimilijan Matjaž, predavala pa bosta dr. s. Snežna Večko in dr. Samo Skralovnik ter drugi gostujoči predavatelji.
Predavanja bodo potekala po ZOOM vsak 4. četrtek (zaradi praznikov kdaj 3. četrtek) v mesecu od 17:00 do 18:30.
V letu 2025 bodo predavanja potekala ob naslednjih terminih:

23. oktobra,
27. novembra in
18. decembra.

V letu 2026 bodo predavanja:

22. januarja,
26. februarja,
26. marca,
23. aprila,
28. maja ter
25. junija (živo).

Prijave na: info@biblicnogibanje.si
V spletno predavalnico lahko vstopite preko spletne povezave.
Vir: Katoliška Cerkev

Ribniški pasijon
2026-03-28 20:00 - 22:00, 2026-04-06 20:00 - 22:00
Lepo vabljeni na uprizoritev Ribniškega pasijona, ki bo v gradu v Ribnici (na Dolenjskem) na cvetno soboto, 28. marca, in na velikonočni ponedeljek, 6. aprila, obakrat ob 20. uri. V dramsko-glasbenem dogodku sodeluje 200 prostovoljcev, vse informacije pa najdete na spletni strani ribniskipasijon.si.

Veliki četrtek
2026-04-02
Veliki četrtek je dan evharistije in postavitve duhovniške službe. Na ta dan praznujemo obhajanje Jezusove zadnje večerje z apostoli,[3] ki je ustanovitev zakramenta evharistije in tudi zapovedi ljubezni ter služenja drug drugemu.

Praznovanje Jezusove zadnje večerje z učenci
Na veliki četrtek zvečer praznujemo postavitev dveh zakramentov: evharistije in mašniškega posvečenja. Jezus je pri zadnji večerji, ko je s svojimi učenci obhajal velikonočno (pashalno) večerjo, blagoslovil kruh in vino ter ju dal jesti in piti učencem. Katoličani in drugi kristjani, verujemo, da je Jezus kruh spremenil v svoje telo in vino v svojo kri. Omejeni prvini pomenita Jezusovo realno navzočnost med nami in ju častimo z vsem spoštovanjem.[4] Veliki četrtek zato velja za ustanovitveni dan evharistije, ko je Jezus daroval prvo evharistično daritev ali mašo.[5] Evharistija je zakrament Božje ljubezni do ljudi in zakrament edinosti Cerkve, z njo pa se uresničuje tudi edinost Božjega ljudstva. Pri evharistiji se spominjamo smrti in vstajenja Kristusa. Kristus je na veliki četrtek postavil zapoved medsebojne ljubezni, kar je simbolično udejanjil z umivanjem nog učencem (prim. Jn 13,1–20).

Na veliki četrtek se v Cerkvi zahvaljujemo za zakrament mašniškega posvečenja.
Kruh in vino
Pri vsaki maši obhajamo Jezusovo zadnjo večerjo z učenci, pri kateri je Jezus kruh posvetil v svoje telo in vino v svojo kri ter učencem naročil, naj tudi sami obnavljajo dejanje posvetitve v njegov spomin. Dejanje posvetitve ali lomljenja kruha je postalo razpoznavno znamenje po Jezusovem vstajenju, po čemer sta ga učenca na poti v Emavs tudi prepoznala (prim. Lk 24,13–35).
Simbola kruha in vina sta nerazdružljiva. Hrana in pijača sta človeški potrebi, zato kruh predstavlja osnovno hrano, ki je nujna za preživetje. Jezus je kruh in vino zaradi njune sporočilnosti pri zadnji večerji izbral za znamenji njegovega telesa in krvi.
Kruh in vino poleg posebnega pomena v okviru posvetitve pri maši simbolizirata tudi cerkveno skupnost in njeno edinost. Kruh je pripravljen iz moke, ki se pridobiva iz številnih zmletih žitnih zrn, vino pa iz mnogih grozdnih jagod. Prve krščanske skupnosti so v teh prvinah videle znamenje edinosti Cerkve, saj je tudi Cerkev sestavljena iz številnih posameznikov, ki sobivajo v istem duhu.
Kakšen kruh so uporabljali prvi kristjani pri evharistiji? Najprej običajen kruh, ki so ga spekli doma v obliki nizke plošče, ki je imela na sredini vrezan križ. Po 9. stoletju je bil predpisan opresen oz. nekvašen kruh. Tak kruh so Judje uporabljali pri obredni velikonočni večerji, uporabljal pa ga je tudi Jezus pri zadnji večerji. Nekvašen kruh je bil prav tako okrogle oblike in so ga imenovali hostija, kar v latinščini pomeni žrtev. Hostije pri maši uporabljamo še danes.
Poimenovanje evharistije – maše
Za poimenovanje in označevanje zakramenta evharistije, ki ga je Jezus postavil pri zadnji večerji, so prvi kristjani uporabljali izraz lomljenje kruha, prav po značilnem dejanju, ko so pri evharistiji lomili kruh. Pozneje se je uveljavil izraz evharistija, ki v grškem jeziku pomeni (za)hvala, glagol eucharistein pa pomeni zahvaljevati se. Nekateri tudi danes upravičeno govorijo o zahvalni daritvi. Šele v poznejši dobi se je uveljavil izraz maša. Izhaja iz latinske besede mittere (poslati, odposlati), saj so verniki pri maši poslani, da jo uresničujejo v svojem življenju. V starokrščanskih časih so v Rimu po evharistični molitvi razlomili posvečeni kruh in ga po diakonih poslali drugim cerkvam v mestu. Tam so jih dali v kelih, da bi tako pokazali, kako so ena sama Cerkev, ker obhajajo eno evharistijo. Posvečeni kruh so poslali tudi bolnikom, ki se niso mogli udeležiti evharistije, in mučencem, ki so bili zaprti v ječah.
Evharistija je ponavzočitev daritvene Jezusove smrti na križu, saj se v zakramentalnih znamenjih kruha in vina ta daritev ponovi. To je tudi daritev Cerkve, ki ji je Kristus pri zadnji večerji zaupal »spomin svoje smrti in svojega vstajenja: zakrament dobrotljivosti, znamenje edinosti, vez ljubezni, velikonočno gostijo, v kateri se prejema Kristus, duša napolnjuje z milostjo in nam daje poroštvo prihodnje slave« (Konstitucija o svetem bogoslužju 47).
Pomen evharistije in povezava s križem
Ko Cerkev obhaja evharistijo, postavlja na oltar znamenji Kristusove daritve, kruh in vino, njegovo telo in njegovo kri pred Očeta, se spominja odrešenjskega dela Kristusa in se zahvaljuje za vse, kar je le-ta storil za nas. Sv. Leon Veliki piše: »Maša je nova prisotnost, nov vidik iste daritve; je nova za Cerkev, ki obhaja, ne pa glede na Kristusa« (Serm. 59). (M. Turnšek, Zakramenti Cerkve, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina, 2003, 262).

Kristusov križ ima različne vidike: spravna smrt, zmaga nad grehom in minljivostjo, zmaga nad nesvobodo, sprava, mir z Bogom in po tem mir z ljudmi. V evharistiji so vsi ti vidiki povezani in v njej Cerkev postane deležna Kristusove daritve. Dokler je Cerkev na poti, mora svojo vero – predanost Bogu po Kristusu – uresničiti v znamenjih. Evharistija je uresničenje tiste predanosti, ki jo je Kristus izvršil na križu kot predstavnik vsega človeštva. Zato spada evharistija v čas romanja Cerkve proti zadnjemu cilju. V slavju evharistije se Cerkev pridruži Kristusovi predanosti in prehajanju (pasha) k Očetu in je tako udeležena pri Kristusovi daritvi, v katero se vključi, da je to daritev Glave in udov. Svojo ljubezen do Očeta in do Cerkve, katere simbol je prelita kri, je Jezus zakramentalno približal svoji Cerkvi, da bi se mogla tudi ona v ljubezni presegati v Bogu. V evharistiji se aktualizira daritev na križu na zakramentalni način. (M. Turnšek, Zakramenti Cerkve, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina, 2003, 277).

[3] Zapisi o pashalni večerji z učenci in postavitvi Gospodove večerje: Mt 26,17–30; Mr 14,12–26; Lk 22,7–23 in Jn13,21–30.
[4] Evharistija je primarni zakrament predvsem zato, ker je pri drugih zakramentih prisotno deleženje pri neki Kristusovi kreposti, pri evharistiji pa je vsebovan Kristus sam na substancialen način, učlovečena Beseda, glavni avtor zakramentov.
[5] Zadnja večerja – postavitev evharistije – je opisana v treh sinoptičnih evangelijih (Matej, Marko in Luka). Tu navajamo zapis po Markovem evangeliju: »Medtem ko so jedli, je vzel kruh, blagoslovil, ga razlomil, jim ga dal in rekel: »Vzemite, to je moje telo.« Nato je vzel kelih, se zahvalil, jim ga dal in vsi so pili iz njega. In rekel jim je: »To je moja kri zaveze, ki se preliva za mnoge« (Mr 14,22–24). Drugi evangelisti imajo opis postavitve evharistije na teh mestih: Mt 26,26–30; Lk22,15–20. Postavitev evharistije opiše tudi sveti Pavel v pismu Korinčanom: 1 Kor 11,23–25.
[6] Monštranca je umetniško izdelana posoda s podstavkom in stekleno odprtino, v katero je postavljena hostija z namenom javnega češčenja.
Vir: Katoliška Cerkev

Krizmena maša
2026-04-02 09:00 - 11:00
Na veliki četrtek, 2. aprila, ste vsi duhovniki, redovniki, redovnice in bogoslovci prisrčno vabljeni, da se ob 9.00 v ljubljanski stolnici v čim večjem številu udeležite krizmene maše. K tej sveti maši povabite tudi vernike, še posebej iz ljubljanskih in okoliških župnij.

Nabirka za Sveto deželo na veliki petek 2026
2026-04-03
Na veliki petek, 3. aprila 2026, bo po vsej Cerkvi potekala tradicionalna nabirka za Sveto deželo (Collecta pro Terra Sancta), ki je namenjena zbiranju sredstev za podporo kristjanov na Bližnjem vzhodu.
Sredstva bodo tako kot vsako leto doslej namenjena ohranjanju prisotnosti kristjanov v deželi, kjer je Jezus Kristus prvič oznanil svoj nauk, trpel, umrl na križu in vstal od mrtvih. Z zbranimi darovi se poleg vzdrževanja edinstvene kulturne dediščine finančno podpirajo tudi socialni, izobraževalni in romarski programi, pomaga se mladim družinam ter drugim ogroženim skupinam ljudi. Starodavno nabirko za kristjane v Jeruzalemu je spodbujal že apostol Pavel, papeži so vseskozi skrbeli za vez med krščanstvom in Sveto deželo, zadnji dokument v ta namen pa je podpisal sv. papež Pavel VI. leta 1974.
Slovenski škofje se najlepše zahvaljujejo vsem vernikom in duhovnikom, ki so leta 2025 za Sveto deželo darovali 126.281,16 EUR.
Več na: http://www.custodia.org.
Pismo kustosa Svete dežele za postni čas 2026
Dragi brat, draga sestra, ki ljubiš Sveto deželo,
vsako leto, ko se približuje Veliki teden, se naš pogled in naše srce vračata v deželo, kjer je Božji Sin postal človek in ljubil »do konca« (Jn 13,1), ter dal svoje življenje »za svoje prijatelje« (Jn 15,13). Tu se je v zgodovini oblikovalo velikonočno skrivnost, in iz tega dogodka smrti in vstajenja se je rodila Cerkev, ki jo podpira Sveti Duh in jo usposablja, da preživi preganjanja, krize in stiske.
Iz tega velikonočnega izvira Kustodija Svete dežele še naprej črpa smisel in upanje za svoje delovanje, tudi v težkih časih, kot so ti, ki jih živimo.
Zadnja leta so bila za krščanske skupnosti na Bližnjem vzhodu še posebej težka. Vojna je prinesla smrt, uničenje in strah, ne le v Gazi, ampak tudi na Zahodnem bregu, v Izraelu, Libanonu in Siriji. K trpljenju, ki ga je povzročil konflikt, se je pridružila še dolga odsotnost romarjev, ki je poslabšala že tako globoko gospodarsko in zaposlitveno krizo. Mnoge krščanske družine, ki so se preživljale s Svetimi mesti in dejavnostmi, povezanimi s romanji, so danes v velikih težavah.
Pravkar smo zaključili Jubilejno leto upanja, vendar se zdi, da je upanje samo po sebi ranjeno: v Betlehemu, Jeruzalemu, na severu Izraela, pa tudi v krščanskih skupnostih v Libanonu in Siriji. Pomanjkanje varnosti in dela vedno bolj otežuje preživljanje družin in še bolj predstavljanje prihodnosti za mlade in nove generacije.
V tem kontekstu še posebej odmevajo besede Svetega očeta, ki je na avdienci 27. avgusta 2025 pozval vso Cerkev k nujnosti molitve in posta za mir: »Pretekli petek smo z molitvijo in postom spremljali naše brate in sestre, ki trpijo zaradi vojn… Danes ponovno pozivam k takojšnjemu koncu konflikta v Sveti deželi, ki je povzročil toliko strahu, uničenja in smrti« (papež Leon XIV.).
V luči tega poziva ima veliki petek še globlji pomen. Post in papeška zbirk za Sveto deželo postaneta konkretna gesta cerkvene skupnosti in solidarnosti z matično Cerkvijo v Jeruzalemu. S to zbirko je mogoče podpreti šole, župnije, dobrodelna dela, socialne projekte in nujne ukrepe, s čimer se ohranja krščanska prisotnost na krajih, kjer se je krščanstvo rodilo.
Danes je bolj kot kdaj koli prej nujno obnoviti ne le zgradbe in infrastrukturo, ampak tudi odnose, zaupanje in upanje. Ta pot nujno vodi prek izobraževanja: prek šol, mladih, družin, krajev, kjer lahko vzklije kultura srečevanja, dialoga in miru. Podpirati izobraževanje pomeni vlagati v prihodnost Svete dežele in vlogo krščanskih skupnosti kot vzpodbude za spravo v družbi, ki jo zaznamujejo razdeljenost in globoke rane.
Na veliki petek, ko gledamo Križanega, vas prosimo, da ne pozabite na Sveto deželo, da v molitvi in konkretni dobrodelnosti pomnite tiste, ki še naprej živijo in pričajo evangelij v krajih odrešitve. Vaša bližina je dragocen znak upanja in bratstva: pomagajte nam dajati upanje in sejati mir!
Zahvaljujoč se vam za vašo pozornost in vašo radodarnost, vam zagotavljamo, da vas bomo vključili v molitve iz svetih krajev, in vam želimo, da bi vsi doživeli Gospodovo veliko noč kot vir novega življenja.
Z bratskim pozdravom in blagoslovom.
V Republiki Sloveniji opravlja skrb za Sveto deželo: KOMISARIAT ZA SVETO DEŽELO, Tržaška 85, 1000 Ljubljana.
Darove lahko nakažete na naslov: »Sveta dežela 26«, TRR: [REDACTED]
Bratski pozdrav in blagoslov.
Fra Francesco Ielpo OFM
Kustos Svete dežele
Vir: Katoliška Cerkev

Veliki petek
2026-04-03
Veliki petek je dan Jezusovega trpljenja in smrti na križu.
Simbolika velikega petka predstavlja namero in razpoloženje, da se v odpovedi odpremo in postanemo bolj razpoložljivi za Božjo milost in spreobrnjenje srca.
Veliki petek je edini dan v cerkvenem letu, ko ni svete maše. Pri bogoslužju ob 15. uri, ko obhajamo spomin na Jezusovo smrt na križu, molimo križev pot.[1] Obredi velikega petka, so najstarejša in najbolj častitljiva dediščina starokrščanskega bogoslužja in pobožnosti.
Opravilo velikega petka ima tri dele. Sveto opravilo se začne v tišini s počastitvijo razgrnjenega oltarja, ki predstavlja Kristusa, oropanega človeškega dostojanstva, ki so mu vzeli vse in ki je na križu občutil zapuščenost. Ko glavni mašnik pred oltarjem na tla leže na obraz verniki pokleknejo in nekaj trenutkov tiho molijo. Zatem prisluhnejo Božji besedi.
Po berilih se posluša poročilo evangelista Janeza o Jezusovem trpljenju in smrti, ki je uničila človekovo smrt in odprla pot v poveličano življenje pri Očetu. Po križu so odprta vrata v nebo.
V prvem je opravilo Božje besede, med katerim beremo pasijon ali poročilo o Jezusovem trpljenju iz Janezovega evangelija[2] ter med drugim prosimo za sodobno družbo in njene voditelje, za drugače verujoče in neverujoče, za cerkvene potrebe kot tudi za odnose z judovsko skupnostjo. V drugem delu častimo križ v znamenje hvaležnosti in spoštovanja, v tretjem pa je obhajilni obred. Duhovnik že posvečene svete hostije, ki jih je prinesel iz ječe, kamor jih je odnesel na veliki četrtek, po koncu obreda odnese na novo mesto, tokrat v t. i. Božji grob.
Čeprav ima veliki petek noto žalovanja, ne smemo spregledati, da imata svoj smisel tudi veselje in upanje. Tudi na ta dan, tako kot na cvetno nedeljo, naj bi prevladovala misel na Kristusovo zmago. Na to nakazuje tudi rdeča mučeniška barva, ki jo uporabljamo pri bogoslužju in spominja na zmago, zaradi katere ima mučeništvo svoj pomen.
V Katoliški cerkvi na veliki petek velja strogi post.

[1] Ljudsko pobožnost križevega pota, ki je razdeljena na štirinajst postaj, molimo in premišljujemo posebej v postnem času. Po večini katoliških cerkva ali kapel so upodobitve postaj križevega pota sestavni del bogoslužnega prostora. Postaje križevega pota so prešle v notranji bogoslužni prostor iz prvotnih postavitev v naravnem okolju, kjer so (in še vedno) stale kot kapelice križevega pota. Molimo ga ob petkih na dan Jezusove smrti na križu, pri nas pa je navada, da ga verniki v velikem številu molijo tudi ob nedeljah, zlasti na romarskih krajih ali v podružničnih cerkvah, kjer v premišljevanju našega odrešenja hodijo od postaje do postaje in nosijo križ.
[2] Pot od Oljske gore do Kalvarije, prim. Jn 18,1–19,42.
Vir: Katoliška Cerkev

Velika sobota
2026-04-04
Velika sobota je dan celodnevnega čaščenja Jezusa v Božjem grobu, kamor je bil prenesen na veliki petek. Blagoslov velikonočnih jedil ima posebno simboliko.[1]
Praznovanje velike sobote se začne z obredi velikonočne vigilije (bdenja), ki nas s slovesnim bogoslužjem uvede v skrivnost Kristusovega vstajenja. Pri tem imajo poseben pomen blagoslov ognja, hvalnica velikonočni sveči, ki predstavlja vstalega Kristusa, in krstno bogoslužje oz. obnovitev krstnih obljub. Pri maši beremo več svetopisemskih besedil kakor običajno, ki predstavljajo odrešenjsko zgodovino. Velikonočni vigiliji zaradi bogate simbolike in bogoslužnega dogajanja pravimo tudi mati vseh vigilij. Škofje in duhovniki odraslim katehumenom podeljujejo zakramente uvajanja v krščanstvo, ki so krst, obhajilo in birma.
Ogenj
Na veliko soboto zgodaj zjutraj duhovniki blagoslavljajo velikonočni ogenj in vodo, s katerima verniki pokadijo in pokropijo domove. Ogenj použiva, ogreva, žge, prečiščuje …, zato je že od nekdaj veljal za posebej dragocenega. V Svetem pismu nastopa na več mestih: npr. Bog se Mojzesu prikaže v gorečem grmu na gori Sinaj (prim. 2 Mz 3,2); Izraelce je na poti skozi puščavo spremljal ognjeni steber, ki je bil znamenje Božje navzočnosti (prim. 2 Mz 13,21–22) ter drugod, kjer ima vlogo prečiščevanja.
V Stari zavezi se ogenj uporablja kot simbol razodevanja Boga. Simbolizira namreč Božjo nepristopnost in svetost.
Za kristjane je z ognjem najbolj izrazito povezan binkoštni dogodek. Petdeset dni po veliki noči se spominjamo prihoda Svetega Duha med apostole. Sveti Duh se je v šumu, ki je nastal ob bližajočem se viharju, spustil nad apostole v obliki plamenu podobnega jezika (prim. Apd 2,1–3).
Pri bogoslužju se ogenj uporablja pri slovesnih mašah v kadilnici z žarečim ogljem, na katerega se nalaga kadilo. Ob veliki noči se ogenj tudi blagoslavlja, saj simbolizira Kristusa, ki je luč sveta. Marsikje je navada, da bogoslužni sodelavci po obredu blagoslova ognja in vode, ki ga duhovnik opravi na veliko soboto zgodaj zjutraj, ogenj raznesejo po domovih vernikov. Ogenj, ki ga blagoslovimo tudi na začetku velikonočne vigilije, je znamenje zmage luči nad temo, topline nad mrazom, življenja nad smrtjo. Tako hiša, ki sprejme blagoslovljeni ogenj, sprejme luč, ki je Jezus Kristus.
Voda
Simbolika vode odkriva njen pomen v vsakdanjem življenju. Kakor si človek umaže telo, si lahko umaže tudi dušo, zato jo moramo po potrebi tudi očistiti. Voda je v različnih kulturah znamenje notranjega očiščevanja. Potopitev v vodo Gangesa za hindujce, v Nil za Egipčane ali v Jordan za Jude je imela in ima še vedno velik pomen za odpuščanje grehov in notranje očiščenje.
V številnih kulturah, tudi pri Izraelcih, je poznano obredno očiščevalno umivanje pred vstopom v tempelj ali na začetku molitve. Umivanje rok pred molitvijo in jedjo nima samo higienske vloge, ampak nakazuje tudi na notranje očiščenje. Voda, ki telesu omogoča preživetje, izraža najgloblja hrepenenja človeškega bitja: srečo, svobodo, ljubezen, resnico.[11] Vode, ki poplavijo in povzročajo razdejanja, lahko prinašajo tudi smrt. Ta dvojnost pomaga razumeti zakrament krsta, pri katerem je voda bistvena prvina in v katerem najdemo dva vidika: smrt greha in prerojenje za prejemanje milosti v novem življenju.
Spomin na krst je najbolj izrazit pri velikonočnem bdenju (vigiliji) na veliko soboto. Mašnik blagoslovi krstno vodo in če so pri bogoslužju navzoči katehumeni, jih ob tej priložnosti krsti.
Izhajajoč iz simboličnega pomena vode pri krstu razumemo tudi uporabo blagoslovljene vode, ki nas spominja na prvi zakrament. Mašnik včasih na začetku maše (npr. v postnem času) občestvo pokropi z vodo, ki jo je prej blagoslovil, s čimer nas spomni, da smo bili krščeni in pri krstu tudi očiščeni grehov. Ta obred je nadomestil starodavno navado Cerkve, ko so si verniki v cerkvenem preddverju pred evharističnim slavjem umili roke. Ta navada se je v določeni meri ohranila do danes, saj verniki ob vstopu v cerkev pomočijo roko v kropilnik z blagoslovljeno vodo ter se z njo pokrižajo.
Vodo uporabljamo tudi pri maši. Po tem ko ministrant duhovniku prinese kruh in vino, si ta umije roke. Nekdaj je bil za to praktični razlog, saj si je duhovnik z darovi, ki so jih iz narave prinašali verniki, umazal roke. Ta obred je opisan že v bogoslužnih besedilih sv. Hipolita Rimskega sredi 2. st. po Kristusu. Umivanje rok ima tudi simbolni pomen obrednega očiščevanja. Željo in prošnjo, da bi se Bogu bližali skesani in očiščeni, izraža tudi molitev, ki jo duhovnik tiho moli med umivanjem rok: »Izmij, Gospod, mojo krivdo in očisti me mojih grehov.« Duhovnik zlije nekaj kapljic vode tudi v kelih z vinom. To dejanje predstavlja združenje med vernikom (simbol vode) in Kristusom (simbol vina), kar nakazuje tiha duhovnikova molitev: »Po skrivnosti te vode in vina naj bomo deležni Božje narave Kristusa, ki je postal deležen naše človeške narave.« Voda in vino nas spominjata na Kristusovo smrt, ko sta iz njegove strani pritekli »kri in voda«.

[1] Blagoslov poteka na veliko soboto, navadno pri samostojnem bogoslužnem opravilu (npr. v kapelah, pri križih, kapelicah …), ali med češčenjem pri Božjem grobu. Blagoslov jedil je obred ljudske pobožnosti, namenjen zavedanju Božje dobrote do človeka, da bi ta lažje začutil Božjo bližino in navzočnost v vsakdanjem življenju. Velikonočna jedila v družini ustvarjajo Božje okolje in so podoba velikonočne večerje, ki jo je Jezus obhajal s svojimi učenci, ter mašne daritve – velikonočne gostije, na katero smo vsi povabljeni. Jedi, ki jih verniki prinašajo k blagoslovu (mednje sodijo kruh, meso, pirhi in hren), imajo posebno simboliko.
Vir: Katoliška Cerkev

Velika noč Gospodovega vstajenja
2026-04-05
Velika noč je najpomembnejši krščanski praznik, ker ta dan praznujemo največji čudež in temelj naše vere, ki je vstajenje Jezusa Kristusa od mrtvih. Letos bomo veliko noč obhajali 31. marca.[1]
Skrivnost Kristusovega vstajenja je stvaren dogodek, ki je imel zgodovinsko ugotovljene pojavnosti, kakor priča Nova zaveza. (KKC 639) Marija Magdalena in svete žene, ki so prišle dokončno mazilit Jezusovo telo (Prim. Mr 16,1; Lk 24,1), ki je bilo pokopano v naglici zaradi nastopa sobote na veliki petek zvečer, so se prve srečale z Vstalim. Tako so bile žene prve znanilke Kristusovega vstajenja za same apostole. (KKC 641)
Na začetku je bilo velikonočno izkustvo izkustvo srečanja: razkropljenim in prestrašenim učencem velikega petka se prikaže Jezus kot živ (prim. Apd 1,3). Grob, kraj smrti, z vstajenjem postane kraj upanja; ni več prostor, okrog katerega bi se zbirali, ampak kraj, na katerem se vse šele začenja.[2] Jezus Kristus nas je s svojim trpljenjem in smrtjo odrešil, kar pomeni, da greh in smrt nimata zadnje in dokončne besede v našem življenju, ampak nam je Jezus odprl pot v večno življenje. Odrešenje odpira možnost za uresničitev posameznikove osebne svobode, s pomočjo katere lahko človek v polnosti živi prejete talente ter dokazuje, da je življenje z Bogom močnejše od smrti.
Jezus je v svojem zemeljskem življenju večkrat napovedal svojo smrt in vstajenje od mrtvih,[3] ki bo pomenila osvoboditev od brezupnega položaja človeka v končnem zemeljskem življenju. Jezusova obuditev od mrtvih opredeli zgodovino sveta kot poslednjo zgodovino, ki skriva v sebi pričakovanje novega stvarstva. Kristus vstane in zavzame dejaven odnos do svoje zgodovine in zgodovine tistih, za katere se je daroval v smrt. Velikonočni dogodek je zmagoslavje svobode, milosti in ljubezni.[4]
Kristjani verujemo v Jezusovo vstajenje zaradi pričevanj oseb, ki se jim je Jezus prikazal po vstajenju in jim z očitnimi znamenji dokazal svojo istovetnost.[5] Dva učenca na poti v Emavs sta ga prepoznala po lomljenju kruha (prim. Lk 24,13–35).
Skrivnost vstajenja lahko razumemo samo v moči vere, ki je presežni Božji dar. Čeprav k razumevanju verske resnice pripomorejo številni materialni dokazi, je vera v Kristusovo vstajenje sad vzgoje in osebne duhovne poti. Po starodavni slovenski navadi po župnijah potekajo vstajenjske procesije z Najsvetejšim v različnih oblikah v jutranjih urah.
Aleluja
Velika noč je praznik veselja in upanja. Veselje kristjani izražamo z vzklikom aleluja, ki izhaja iz hebrejskih besed hallelu in Yah, kar pomeni: slavite Jahveja, to je Boga. Alelujo pojemo pred evangelijem, ki je veselo oznanilo. Aleluja je star bogoslužni vzklik v čast in hvalo Jahveju, ki se pogosto nahaja na začetku in na koncu psalmov.
Veselje ob veliki noči je težko izraziti z eno samo besedo, zato se beseda aleluja večkrat ponavlja kot refren. Pred največjim Jezusovim čudežem, vstajenjem od mrtvih, človeške besede ne zadoščajo. Petje aleluje je podobno vriskanju planinca v gorah, ki se na tak način veseli čudovitega sončnega vzhoda. Občutij srca ne izpove z besedami, ampak jih izrazi z vriskanjem. Podobno se zgodi kristjanu: ob pogledu na Sonce – Jezusa Kristusa, ki je vzšlo nad temo velikega petka, ne najde pravih besed. Ostane mu samo jecljajoča, začudena, vesela aleluja.
Staro ime za veliko noč je pasha, ki pomeni prehod v Božje mesto, na čigar ulicah se poje aleluja (prim. Tob 13,18). Pride ura, ko bo tudi v temine našega življenja posijalo neminljivo sonce in bomo peli večno alelujo.
Velikonočni ponedeljek
Na velikonočni ponedeljek želimo kristjani utrditi našo vero v vstalega Jezusa tako, da veselo novico o vstajenju delimo s prijatelji in se skupaj z njimi veselimo. Kakor sta učenca na poti v mesto Emavs razpravljala o Kristusovem vstajenju in ga prepoznala po lomljenju kruha, tako smo kristjani povabljeni, da živimo veliko noč v vsakdanjem življenju s spominjanjem na zmago življenja. Tradicionalno so obiski in voščila na ta dan dobra priložnost za oseben stik in sporočilo upanja.

[1] O krščanskem praznovanju velike noči v prvih desetletjih ni zgodovinskih podatkov. Kristjani iz judovstva so veliko noč obhajali s svojimi rojaki, vendar z novo vsebino – kot spomin na Jezusovo odrešilno trpljenje in vstajenje. Nicejski koncil (325) je uzakonil, da veliko noč praznujemo na nedeljo po prvi pomladanski polni luni, to pa je lahko od 22. marca do 25. aprila.
[2] Prim. C. Sorč, Troedini Bog, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003, 124.
[3] Jezus prvič napove svojo smrt in vstajenje (prim. Mt 16,21–28; Mr 8,31–9,1 in Lk 9,22–27); Jezus drugič napove svojo smrt in vstajenje (prim. Mt 17,22–23; Mr 9,30–32 in Lk 9,43b–45); Jezus tretjič napove svojo smrt in vstajenje (prim. Mt 20,17–19; Mr 10,32–34 in Lk 18,31–34).
[4] Prim. C. Sorč, Troedini Bog, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003, 127.
[5] Prim. odlomke o Jezusovem vstajanju in prikazovanjih: Mt 28,1–20; Mr 16,1–18, Lk 24,1–49 in Jn 20,1–21,25.
Vir: Katoliška Cerkev

Gostovanje razstav o samostanu Studenice v Stični
2026-04-09 18:00 - 19:00
V Muzeju krščanstva na Slovenskem v Stični bodo v četrtek, 9. aprila 2026, ob 18. uri odprli gostujoči razstavi o zgodovini in obnovi samostana Studenice, ki bosta na ogled do 28. junija 2026.
V Muzeju krščanstva na Slovenskem v Stični bodo odprli gostovanje razstav Studenice – drobci iz zgodovine samostana in Studeniški samostan v luči obnovitvenih posegov. Razstavi so pripravili Nadškofijski arhiv Maribor, Zgodovinsko društvo dr. Jožeta Koropca Slovenska Bistrica, Slovensko konservatorsko društvo, Zavod za varstvo kulturne dediščine Slovenije, Občina Poljčane in Muzej krščanstva na Slovenskem.
Prva razstava na osmih panojih predstavlja zgodovino samostana v Studenicah ter njegov pomen za cerkveno, krajevno in umetnostno zgodovino. V samostanu so do njegove ukinitve v času jožefinskih reform leta 1782 živele dominikanke. Po ukinitvi je bil samostan podržavljen, kasneje pa je prešel v zasebne roke. Od leta 1885 do 1949 so v njem živele in delovale magdalenke, redovna skupnost iz Lubana na današnjem Poljskem. Samostan velja za enega najpomembnejših kulturnih spomenikov na Štajerskem.
Druga razstava na šestih panojih prikazuje obnovo studeniškega samostanskega kompleksa, ki se je začela v devetdesetih letih 20. stoletja. Obnovi obzidja so sledila arheološka izkopavanja na območju porušenega vzhodnega trakta, nato pa še obsežna statična sanacija preostanka kompleksa in ureditev fasad nekdanje upravne stavbe. V začetku 21. stoletja so se dela nepričakovano ustavila, po skoraj dvajsetih letih propadanja pa je celovita prenova znova stekla leta 2022.
Po odprtju bo sledil pogovorni večer, na katerem bodo avtorice razstav dodatno osvetlile pomen dominikanskega in pozneje magdalenskega samostana Studenice ter njegovo vlogo v zgodovini Štajerske in celotne Slovenije. Predstavile bodo tudi najnovejša odkritja, do katerih je stroka prišla ob prenovi tega izjemnega samostana, ki mu je grozila delna porušitev.
Avtorice razstav so mag. Lilijana Urlep iz Nadškofijskega arhiva Maribor, dr. Simona Kostanjšek Brglez iz Slovenskega konservatorskega društva, vodja projekta revitalizacije samostana Studenice, in Alenka Zupan, odgovorna konservatorka za samostan pri Zavodu za varstvo kulturne dediščine Slovenije.
Vir: Katoliška Cerkev

Molitev in sveta maša za bolnike z rakom
2026-04-10 18:00 - 20:00
V petek, 10. aprila, se bomo v baziliki Marije Pomagaj ob 18. uri zbrali pri molitvi rožnega venca,
ob 19. uri bo sledila sveta maša za bolnike z rakom, njihove sorodnike, prijatelje in zdravniško osebje.
Lepo vabljeni!

Mučenci med Slovenci - 25
2026-04-10 19:00 - 20:00
V petek, 10. aprila 2026, ob 19. uri bo pri frančiškanih na Tromostovju v Ljubljani darovana sveta maša za uspeh beatifikacije Božjega služabnika, bogoslovca Emila Keteja, ki je bil doma iz Dolenj v župniji Planina pri Ajdovščini in je bil umorjen v bližini Šempasa. Somaševanje bo vodil župnik župnije Šempas Joško Tomažič. Pel bo združeni pevski zbor župnij Šempas in Osek pod vodstvom Petra Ušaja ob orgelski spremljavi Anke Vovk.
To bo petindvajseta od tridesetih svetih maš, ki jih pripravlja pobuda Vseposvojitev in bodo darovane za slovenske mučence, žrtve komunističnega nasilja, ki so v postopku za beatifikacijo. Svetniške kandidate s pesmijo predstavlja Gregor Čušin. Bogoslužje bo mogoče spremljati tudi po GOLD TV in YouTube kanalu.
Vabljeni.
Vir: Katoliška Cerkev

Večer +
2026-04-14 19:00 - 21:00
Bog v središču. Slavljenje. Molitev v tišini. Spoved. Življenjske zgodbe. Priložnost za vsakega, da se umiri, okrepi, prejme upanje, najde svoje mesto v svetu.
Večere pripravljata Katoliška mladina in Svetnikova skupnost slavilcev – Sveti.
KDAJ: 7. oktober 2025, ob 19.00
KRAJ: Antonov dom na Viču
ZA KOGA: večeri so odprti za vse starosti

Sezona 2025/26

11. november ob 19.00
9. december ob 19.00
13. januar ob 19.00
10. februar ob 19.00
10. marec ob 19.00
14. april ob 19.00
12. maj ob 19.00
2. junij ob 20.00

Vsi Večeri Plus+ bodo potekali v Antonovem domu na Viču.
Vir: Katoliška Cerkev

Teden molitve za nove duhovne poklice
2026-04-19 - 2026-04-26
Nedelja dobrega pastirja in teden molitve za duhovne poklice od 19. do 26. aprila 2026. Geslo tedna je: Odprite vrata Kristusu (Janez Pavel II.).
Sveti papež Janez Pavel II. je 17. maja 1996 prvič stopil na naša tla in s tem blagoslovil in počastil našo državo in našo zgodovino. Od tega je minilo 30 let. Ob nastopu papeške službe je izrekel besede, ki so večne za vse čase: »Ne bojte se! Odprite, na stežaj odprite vrata Kristusu!« Zato je na ta spomin izbrano tudi geslo tedna molitve za duhovne poklice: Odprite vrata Kristusu.
S svojim pričevanjem vere, ljubezni in apostolskega poguma je sveti papež Janez Pavel II. pomagal kristjanom vsega sveta, da jih ne bi bilo strah imenovati se kristjani, pripadati Cerkvi, govoriti o evangeliju. Z eno besedo: pomagal nam je, da se ne bi bali resnice, ker resnica zagotavlja svobodo! Njegovo sporočilo je bilo: človek je pot Cerkve in Kristus je pot človeka … Na izreden način je udejanjil in pokazal poklicanost vsakega, ki je v duhovnem poklicu: da postaja eno z Jezusom in priča Gospoda samega. Odprite vrata Kristusu, ta klic je namenjen nam. Naše življenje je sestavljeno iz konkretne ljubezni, to je iz služenja in razpoložljivosti. Kdor je izbral, da bo vse svoje življenje oblikoval po Jezusu, ne izbira več sam krajev, ampak gre, kamor je poslan. Vsak od nas v srcu hrani zgodovino svoje poklicanosti, glas ljubezni, ki je pritegnil in preoblikoval naše življenje, nas privedel do tega, da smo na njegovo Besedo pustili vse in mu sledili.
V tem tednu molitve za duhovne poklice s hvaležnostjo poživimo spomin na njegov klic. Poživimo molitev za duhovne poklice. Sledimo klicu: Odprite vrata Kristusu! Gospod kliče in vstopa v naša srca. Potrudimo se in bodimo pričevalci Ljubezni. K temu naj pripomore tudi gradivo, ki je pripravljeno za ta teden. Za vsak dan je pripravljen uvod v sveto mašo, kratek nagovor, prošnje in kratka molitev po obhajilu papeža Janeza Pavla II. za duhovne poklice. V knjižici je priložena tudi kateheza za mlade, ki jo je pripravil Slovenski katehetski urad, in rožni venec za duhovne poklice z uvodi v posamezne skrivnosti rožnega venca.
Gradivo lahko dobite tudi na spletni strani CDP: cdp.nadskofija-maribor.si
Nikar ne pozabimo: samo če odpremo vrata svojega srca Kristusu, bo k nam prišla izredna moč Boga in nam dala polnost in prepričan sem – tudi nove duhovne poklice!
Ervin Mozetič,
član Urada za pastoralo poklicanosti
in duhovne poklice pri SŠK

100 ur molitve za nove duhovne poklice
2026-04-20 12:00 - 2026-04-24 16:00
V tednu pred svetovnim dnem molitve za nove duhovne poklice (nedelja dobrega pastirja) vas vabim, da sledimo Jezusovemu vabilu k neprestani molitvi za »delavce na Gospodovi žetvi« (prim. Mt 9,38). Papež Leon XIV. je pred kratkim spodbudil: »Dvignimo svojo ponižno molitev h Gospodu, da bi potihnil hrup bomb, da bi orožje utihnilo in da bi se odprl prostor dialoga, v katerem bi se lahko slišal glas ljudstev.« Moliti za mir na svetu pomeni moliti za mir v ljudeh, za rodovitno svobodo, ki pomaga odpirati se Bogu, slišati njegov glas in izpolniti njegovo voljo. Tako v konfliktih kot tudi pri odločitvah za poslanstvo. Kako dragocena je v stiski in trenutkih premišljevanja in odločanja molitvena podpora Cerkve. Pomagajmo mnogim našim mladim in starejšim, ki jih Gospod posebej nagovarja, njihovim družinam in okoljem z nenehno in srčno molitvijo. Hvala za vaše sodelovanje.
Ponedeljek, 20. april
12.00 Loški Potok
13.00 Lučine
14.00 Mavčiče
15.00 Mekinje
16.00 Mengeš
17.00 Moravče, Peče
18.00 Naklo
19.00 Nevlje
20.00 Notranje Gorice
21.00 Pirniče
22.00 Planina pri Rakeku, Rovte
23.00 Podbrezje
Torek, 21. april
0.00 Podlipa
1.00 Polhov Gradec
2.00 Poljane nad Škofjo Loko
3.00 Begunje na Gorenjskem, Preddvor
4.00 Begunje pri Cerknici, Predoslje
5.00 Besnica, Preserje
6.00 Bevke, Preska
7.00 Blagovica, Radeče
8.00 Bled, Radomlje
9.00 frančiškanke Brezmadežnega spočetja (FBS)
10.00 usmiljenke (HKL)
11.00 Bloke, Radovljica
12.00 Bohinjska Bela, Zasip, Rakek
13.00 Bohinjska Bistrica, Rakitna
14.00 Bolniška župnija, Reteče
15.00 Borovnica, Ribnica
16.00 Brdo, Krašnja, Češnjice
17.00 Brezje – bazilika, Mošnje
18.00 Breznica, Selca
19.00 Brezovica, Smlednik
20.00 Cerklje na Gorenjskem, Sodražica
21.00 Cerknica, Sora
22.00 Dob, Sorica, Davča
23.00 Dobrepolje – Videm, Sostro, Zavod sv. Stanislava
Sreda, 22. april
0.00 Dobrova, Srednja vas v Bohinju
1.00 Dol pri Ljubljani, Stara Loka
2.00 Dolenja vas, Stari trg pri Ložu
3.00 Dolnji Logatec, Stična, cistercijani
4.00 Domžale, Stranje
5.00 Dovje, Struge
6.00 Gorje, Sv. Duh pri Škofji Loki
7.00 Gornji Logatec, Sv. Gregor
8.00 Grahovo, Sv. Helena – Dolsko
9.00 hčere Marije Pomočnice (FMA)
10.00 frančiškanke Marijine misijonarke (FMM)
11.00 Grosuplje, Sv. Jakob ob Savi
12.00 Homec, Svibno
13.00 Horjul, Šenčur
14.00 Ig, Šentjošt nad Horjulom
15.00 Ihan, Šentvid pri Stični
16.00 Ivančna Gorica, Škocjan pri Turjaku
17.00 Izlake, Škofja Loka
18.00 Jarše, Škofljica
19.00 Javorje nad Škofjo Loko, Šmarca – Duplica
20.00 Jesenice, Šmarje – Sap
21.00 Kamnik, Šmartno pod Šmarno goro
22.00 Kisovec, Šmartno pri Litiji, gimnazija Želimlje
23.00 Kokrica, Šmartno v Tuhinju
Četrtek, 23. april
0.00 Komenda, Št. Jurij pri Grosupljem
1.00 Kopanj, Štanga
2.00 Koprivnik v Bohinju, Tomišelj
3.00 Koroška Bela, Trata – Gorenja vas
4.00 Kovor, Trstenik
5.00 Kranj, Trzin
6.00 Kranj – Drulovka/Breg, Tržič
7.00 Kranjska Gora, Rateče, Tržič – Bistrica
8.00 Kresnice, Vače
9.00 karmeličanke (OCD)
10.00 klarise (OSC)
11.00 Križe, Velesovo
12.00 Lesce, Velike Lašče
13.00 Litija, Vir
14.00 Ljubljana – Bežigrad, Višnja Gora
15.00 Ljubljana – Črnuče, Vodice
16.00 Ljubljana – Dravlje, jezuiti (DJ)
17.00 Ljubljana – Ježica, Vrhpolje
18.00 Ljubljana – Kašelj/Zalog, Zagorje ob Savi
19.00 Ljubljana – Kodeljevo, Zgornji Tuhinj
20.00 Ljubljana – Koseze, šolske sestre de Notre Dame (ND)
21.00 Ljubljana – Marijino oznanjenje, Železniki
22.00 Ljubljana – Moste, Želimlje
23.00 Ljubljana – Podutik, Žiri
Petek, 24. april
0.00 Ljubljana – Polje, Vrhnika
1.00 Ljubljana – Rakovnik, salezijanci (SDB)
2.00 Ljubljana – Rudnik, Žalna
3.00 Ljubljana – Stožice, šolske sestre sv. Frančiška Kristusa Kralja (ŠSFKK)
4.00 Ljubljana – Sv. Jakob, uršulinke (OSU)
5.00 Stolna župnija, kapitelj
6.00 Ljubljana – Sv. Peter, lazaristi (CM)
7.00 Ljubljana – Šentvid, škofija
8.00 Ljubljana – Šiška
9.00 Marijine sestre (MS)
10.00 Misijonarke ljubezni (MC), sestre sv. Križa (SSK)
11.00 Ljubljana – Štepanja vas, kapucini (OFMCap)
12.00 Ljubljana – Trnovo
13.00 Ljubljana – Vič, frančiškani (OFM)
14.00 Ljubno, Škofja Loka – Suha
15.00 Lom, semenišče
Jure Ferlež,
voditelj Komisije za poklicanost
in nove duhovne poklice

Sv. Marko, evangelist
2026-04-25
Sv. Marko, apostol in pisec drugega evangelija goduje 25. aprila.
Po izročilu naj bi bil učenec apostola Petra, najverjetneje tudi njegov prevajalec. Rodil naj bi se v Palestini l. 20 po Kr., umrl pa naj bi v drugi polovici I. stoletja.
Marko je bil doma iz ugledne jeruzalemske družine, njegova mati naj bi bila lastnica hiše, v kateri se je po Gospodovem vnebohodu zbirala prva krščanska občina. Iz tega se da sklepati, da je bila v Markovi hiši obednica, kjer je Jezus na veliki četrtek obhajal zadnjo večerjo. Po svojem bratrancu Barnabu (prim. Kol 4,10) se je Marko leta 44 po Kr. seznanil z apostolom Pavlom.
Po mučeniški smrti apostola Pavla je Marko postal samostojen. Z govorjeno in pisano besedo je oznanjal, kar je slišal. Umrl je mučeniške smrti, po pričevanju Evzebija iz Cezareje najverjetneje v Aleksandriji, od koder so njegove relikvije kasneje prenesli v Benetke in njemu v čast v 11. stoletju tam zgradili veličastno baziliko. Legenda trdi, da naj bi apostol Marko med delovanjem v Ogleju, tedanji metropoli severnega Jadrana, imenoval prvega škofa sv. Mohorja. Iz Benetk in Ogleja se je njegovo češčenje razširilo tudi v naše kraje.
Vsak od štirih evangelistov ima svoj simbol, s katerim ga upodabljajo. Markov simbol je lev, motiv pa se navezuje na zapis iz knjige Razodetja (prim. Raz 4,7), ki govori o štirih živih bitjih, ki Bogu dan in noč pojejo slavo. Leva (zver) povezujejo z Markom, ker se njegova pripoved začne z delovanjem Janeza Krstnika v puščavi (prim. Mr 1,13).
Markov evangelij
Marko velja za utemeljitelja knjižne vrste, imenovane evangelij. Zapisovanje pripovedi o Jezusu Kristusu zavestno vključi v katehetsko izročilo, saj želi bralca pripeljati do kontemplacije križanega Boga, ki je ljubezen. To je evangelij, kar pomeni dobra novica, ki odstrani vse podobe Boga, ki si jih človek od nekdaj izmišlja ali se jim odreka.
Struktura evangelija
Markov evangelij je sestavljen sorazmerno preprosto. Razlagalci se strinjajo, da v njem lahko ločimo uvod (Mr 1,2–13), ki nas seznanja z evangeljskim sporočilom; prvim delom, ki obsega Jezusovo delovanje v Galileji in se konča s Petrovo izpovedjo (Mr 1,14–8,32); drugim delom (Mr 8,33–10,52), ki sega do Jezusovega vhoda v Jeruzalem. Tretji del (Mr 11,1–16,20) pa vsebuje Jezusovo delovanje v Jeruzalemu ter njegovo trpljenje, smrt in vstajenje. Prehodne vrstice niso ostre ločnice, ampak označujejo položen prehod, ki vsebuje več vrstic.
Besedilo je delno povzeto iz naslednjih virov: Svetnik za vsak dan Silvestra Čuka, Evangelij po Marku Jožeta Plevnika ter Zapomni si in pripoveduj evangelij Silvana Faustija.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Katarina Sienska, sozavetnica Evrope
2026-04-29
Sv. Katarina Sienska, cerkvena učiteljica, mistikinja in sozavetnica Evrope goduje 29. aprila.
Rodila se je leta 1347 kot predzadnja od petindvajsetih otrok barvarja kož Jakoba Benincasa iz mesta Siena. Ljubka in živahna deklica je že z dvanajstimi leti prišla v spor z domačimi, zlasti z materjo, ki je hotela, da si poišče moža in se ni mogla sprijazniti s Katarinino namero, da se posveti Bogu. Temu prigovarjanju je Katarina napravila konec tako, da si je ostrigla lase in s tem pokazala svojo trdno odločitev, da se za vedno daruje Bogu. Oče je bil njen zaveznik in tako je s šestnajstimi leti mogla vstopiti v tretji red sv. Dominika. Dominikanske tretjerednice niso bile redovnice, ki bi živele v samostanu, temveč pobožne žene, ki so se ravnale po določenih pravilih in so živele med svetom. Posvečale so se molitvi in dobrodelnosti. Nosile so tudi posebno obleko, da so se razločevale od drugih žena.
Nekaj časa je bila Katarina usmerjena zgolj na molitev in premišljevanje. Ko ji je bilo kakih dvajset let, se ji je v videnju prikazal Jezus, se z njo skrivnostno zaročil in ji napovedal, da ji bo v Cerkvi zaupana posebna naloga. Od takrat naprej se je odlikovala tudi v dejavni ljubezni. Njena skrb za druge je pritegnila pozornost Siencev. Nekaj se jih je povezalo v nekakšno skupino učencev, v kateri so bili pripadniki različnih družbenih slojev: sodniki, poslanci, slikarji, pesniki, rokodelci, redovniki in redovnice. Tako je Katarina dejavno sodelovala v dogajanjih svojega mesta in Cerkve svojega časa. Tista njena posebna naloga, o kateri ji je bil govoril Jezus, je bila, da je pomagala prepričati papeža Gregorja XI., naj se vrne iz francoskega Avignona v Rim. Leta 1376 je to res storil: ko se je papež vračal v Petrovo mesto, se je Katarina ponižno umaknila v rodno Sieno, potem ko je svojo nalogo izpolnila.

Vloga ženske v Katoliški cerkvi v Sloveniji

Pozneje si je še veliko prizadevala, da bi prinesla mir v Cerkev in v srca ljudi. Njena številna pisma (ohranilo se jih je 380) pričajo o njeni dejavnosti za Cerkev in o njeni veliki ljubezni do Jezusa; dragocena so tudi zato, ker nam omogočajo vpogled v tisto mučno obdobje zgodovine Cerkve, ko je ta žena povzdignila svoj glas. Lik Katarine Sienske je eden tistih svetlih vzorov žena, ki jih je Cerkvi in svetu poklonilo 14. stoletje. Izčrpana od naporov svojega kratkega, a napetega življenja, použita od tistega, kar je sama imenovala ‘sladke telesne muke’, je Katarina komaj triintridesetletna umrla v Rimu 29. aprila 1380.
Za svetnico jo je razglasil papež Pij II. leta 1461, papež Pij XII. jo je leta 1939 postavil za zavetnico Italije, papež Pavel VI. pa ji je leta 1970 podelil naslov cerkvene učiteljice in sicer zaradi njenega znamenitega in obsežnega spisa Knjiga božjega nauka. Papež Janez Pavel II. jo je leta 1999 razglasil za sozavetnico Evrope skupaj s sv. Edith Stein/Terezijo Benedikta od Križa in sv. Brigito Švedsko.
Vir: Revija Ognjišče in Katoliška Cerkev

Sv. Jožef Delavec, praznik
2026-05-01
V Katoliški Cerkvi 1. maja obhajamo god sv. Jožefa delavca, moža Device Marije in Jezusovega krušnega očeta.
Sv. Jožef je bil po svetopisemskem izročilu mizar, zato velja za zgled človeka, ki si je z delom služil kruh, vzdrževal družino ter skrbel za vzgojo in rast Jezusa Kristusa.
Vsebina godovnega dneva izhaja tudi iz zgodovinskih okoliščin delavskega vprašanja. Papež Leon XIII. (1878–1903) je leta 1891 objavil okrožnico Rerum novarum (Nove stvari), s katero je podprl delavsko vprašanje ter spregovoril o industrijskih delavcih, sindikatih in poštenih plačah. Okrožnica je postala temeljno besedilo sodobnega družbenega nauka Cerkve, saj je človekovo delo prvič obravnavala s krščanskega vidika, pri čemer je izhajala iz svetopisemskega izročila. Obsežno je spregovorila o položaju delavcev, ki so bili v tistem času socialno nezaščiteni, njihov status pa ni imel pravnega okvira. Okrožnice cerkvenega učiteljstva pomagajo vzpostavljati pravičen družbeni red in vrednotiti obstoječo družbeno ureditev.
Navedene teme so v Cerkvi na Slovenskem in tudi širše aktualne tudi dandanes – tako zaradi svetovne finančno gospodarske krize kot tudi zaradi pastoralnega leta socialne pravičnosti oz. družbenega nauka Cerkve, ki od septembra 2011 do septembra 2012 potekal pod geslom Pravičnost v ljubezni.
Zgodovina dela se za kristjane in Jude začne s stvarjenjem sveta. Stara zaveza predstavlja Boga kot delavca, ki oblikuje, postavlja in ureja svet (prim. npr. 1 Mz 1,1–2,4). Jezus si je pred začetkom javnega delovanja služil kruh z delom, verjetno kot obrtnik mizar, s čimer je človekovemu delu dal poseben pomen. Delo ni le ena izmed človekovih dejavnosti, ampak je povezano tudi z družbenimi in političnimi vprašanji. Delo mora biti cenjeno in spoštovano, ker človeku omogoča dostojanstven način življenja in zagotavlja materialne pogoje za preživetje.
Lik sv. Jožefa je zgled tako za delavce kot delodajalce. Slednji so zavezani k zagotavljanju poštene plače, ki omogoča dostojno življenje. Višina plače mora ustrezati življenjskim potrebam in razmeram, v katerih delavci živijo. Vsi subjekti civilne družbe si morajo prizadevati za urejeno razmerje med delom in kapitalom ter z dialogom urejati delavska vprašanja, neomejeno konkurenco ekonomske moči in varovanje osebne lastnine, ki je namenjena družbeni funkciji.
Vir: Katoliška Cerkev

Sveta maša za potrebe vzgoje
2026-05-11 19:00 - 20:00
V ponedeljek, 11. maja 2026, ob 19.00 bo v kapeli sv. Maksimilijana Kolbeja v minoritskem samostanu v Ljubljani sveta maša za potrebe vzgoje, ki jo bo daroval p. Milan Kos.
Društvo katoliških pedagogov Slovenije vabi k sveti maši za potrebe vzgoje. Bogoslužje bo v kapeli sv. Maksimilijana Kolbeja v minoritskem samostanu na naslovu Trubarjeva 80 v Ljubljani.
Sveto mašo bo v ponedeljek, 11. maja 2026, ob 19.00 daroval p. Milan Kos, minoritski provincial.

Vir: Katoliška Cerkev
