Slovesni praznik brezmadežnega spočetja device Marije
2019-12-07 - 2019-12-08
Katoliška Cerkev 8. decembra praznuje slovesni praznik brezmadežnega spočetja device Marije.
Marija je bila spočeta po naravni poti, kakor vsak drug otrok. Zaradi posebne naloge v zgodovini odrešenja, saj je bila izbrana, da postane Božja Mati, pa je bila po nauku Cerkve obvarovana madeža izvirnega greha in je bila vse od spočetja deležna posvečujoče milosti. To tudi izraža besedna zveza brezmadežno spočetje.
Pomen praznika
Nauk o Marijinem brezmadežnem spočetju namreč pravi, da je bila Marija, ki je bila pred vsemi veki določena za mati Božjega Sina Jezusa Kristusa, ravno zaradi te svoje naloge vnaprej predvidena za svetost in čistost. Bog je zaradi Jezusovega rojstva vnaprej odel Marijo s svojo milostjo, da je bila od samega začetka svojega bivanja čista in brez madeža. Vse to se je zgodilo že takrat, ko sta jo spočela njena starša sv. Joahim in sv. Ana. Zato pravimo, da je bila Marija brez madeža spočeta, oziroma da je Brezmadežno Spočetje (Lurd). Marija je bila torej obvarovana vsakega greha in še prav posebej izvirnega greha, s katerim smo ljudje ranjeni in zaradi njega nagnjeni k slabemu.
Božja Mati, spočeta brez madeža izvirnega greha, je za človeštvo ideal in vzor, hkrati pa tudi porok upanja in priprošnjica pri Bogu. Praznik spominja na Marijino edinstveno mesto v Cerkvi in vabi, da bi se po njenem zgledu in priprošnji tudi kristjani trudili za svetost kot globinsko prijateljstvo z Bogom. Marija je bila že ob spočetju in vse življenje v stanju posvečujoče milosti, se pravi brez greha. Kristjan ta dar prejme z zakramentom krsta, ki mu izbriše izvirni greh, mu da posvečujočo milost in ga vključi v občestvo Cerkve. Posvečujoča milost pa se mu obnovi pri vsaki iskreni spovedi, ko mu Bog izbriše grehe, tako da lahko na novo zaživi odrešeno življenje.
Zgodovina praznika
V desetem stoletju so ga obhajali v zahodnih deželah, v slovanskih krajih se prvič omenja v 14. stoletju, v vzhodnih deželah pa so ga obhajali že od petega stoletja. Od leta 1708 je god Brezmadežne, 8. decembra, določen za vso Cerkev. Papež Pij IX. je to versko resnico 8. decembra 1854 razglasil za od Boga razodeto v veliko veselje vsega katoliškega sveta. To veselo sporočilo je naznanil z besedami: »Da je blažena Devica Marija bila v prvem trenutku svojega spočetja obvarovana vsakega madeža izvirnega greha, in sicer po edinstveni milosti in predpravici, ki jo je podelil vsemogočni Bog z ozirom na zasluženje Jezusa Kristusa, odrešenika človeškega rodu – to je od Boga razodet nauk in ga morajo zato vsi verniki trdno in stanovitno verovati.«
Na poseben način je to versko resnico potrdila Marija sama, ko se je v Lurdu prikazala mladi Bernardki Soubirous in se predstavila z besedami: “Jaz sem Brezmadežno Spočetje.”
Upodobitve
Brezmadežno Devico Marijo upodabljamo po prizoru iz Knjige razodetja kot “ženo, ogrnjeno s soncem, in luno pod njenimi nogami, na njeni glavi pa venec dvanajstih zvezd” (prim. Raz 12,1). Z eno nogo stoji na glavi kače, kar spominja na besede iz prvih poglavij Svetega pisma: Njen zarod ti bo glavo strl, ti ga boš pa ranila na peti. (prim. 1 Mz 3,15).
Marija, mati duhovnikov in bogoslovcev
8. december je poseben praznik za slovenske duhovnike in bogoslovce, ki so se na ta dan v prvem letniku bogoslovja slovesno posvetili Mariji. To posvetitev vsako leto obnavljajo.

Besedilo je delno povzeto s spletne strani Škofije Novo mesto.

Duhovno-družabni dnevi za upokojence: »Cvetje v jeseni«
2019-12-09 17:30 - 2019-12-12 12:00 (Europe/Ljubljana)
Program bo potekal v Ignacijevem domu duhovnosti v Ljubljani od ponedeljka, 9. decembra, ob 18.30 z večerjo in se bo sklenil v četrtek, 12. decembra 2019, s kosilom.
Voditelji: p. Jože Roblek DJ, Sonja Pungertnik, p. Janez Poljanšek DJ, p. Mio Kekić DJ, p. Rok Bečan DJ, p. Tomaž Podobnik DJ
»Vsak tiho zori / počasi in z leti,
a kamor že greš,
vse poti je treba / na novo začeti.«
(Tone Pavček)
Upokojitev nudi priložnosti, klitje želja in sposobnosti, ki smo jih doslej odlagali. Obenem izziva pešanje moči, ki vplivajo na vsakdan in doživljanje samega sebe.
Toda tako kot vsako življenjsko obdobje imajo tudi upokojenska leta svojo vrednost in čar. Prinašajo izkušnje, preudarnost in modrost. Vsak sam lahko naredi marsikaj, da so tudi zrela leta izpolnjena, bogata in rodovitna.
V program je vključena tudi priprava na božič, možnost za sprehod po adventni prestolnici in obilo časa za počitek in klepet s soudeleženci.
Kontakt za prijavo in informacije: +386(0)51-613-374 (pon-pet, 8.00-15.00), prijave@ignacijevdom.si
Možnost prijave po spletu
Vir: Katoliška Cerkev

Brezplačno 5-dnevno izobraževanje o človekovem dostojanstvu WYA’s Certified Training Program (CTP)
2019-12-10 - 2019-12-15
Zainteresirane študente in mlajše zaposlene med 18. in 30. letom starosti vabijo na brezplačno 5-dnevno izobraževanje o človekovem dostojanstvu WYA’s Certified Training Program (CTP), ki bo potekalo v Zavodu sv. Stanislava med 11. in 15. decembrom 2019 v popoldanskem času.
Gre za filozofske in zgodovinske ter tudi pravne osnove vprašanja človekovega dostojanstva in človekovih pravic. Izobraževanje je zanimivo za študente tako narovoslovnih kot tudi humanističnih in družboslovnih smeri. Izobraževanje poteka v angleškem jeziku. Udeleženci pridobijo poseben certifikat.
Kratek opis programa: https://www.wya.net/programs/ctp/, lahko pa si ogledate tudi dogodek na FB: https://www.facebook.com/events/593611121445877/

V imenu organizatorjev,
dr. Tadej Rifel
Vir: Katoliška Cerkev

Srečanje Hagioterapija v vsakdanjem življenju
2019-12-14 17:30
Župnija Šentvid pri Stični in Skupnost MiR Slovenija vabita na mesečna srečanja z naslovom Hagioterapija v vsakdanjem življenju, ki bo v soboto, 14. decembra 2019, ob 18.30 v župnišču Šentvid pri Stični.
Vir: Katoliška Cerkev

God blaženih drinskih mučenk
2019-12-14 - 2019-12-15
Sredi druge svetovne vojne, decembra leta 1941, so četniki odpeljali pet redovnic v 65 km oddaljen Goražd ob reki Drini, kjer so 15. decembra umrle mučeniške smrti.
15. decembra godujejo blažene Drinske mučenke: V Cerkvi na Slovenskem se še posebej spominjamo s. Krizine Bojanc, ki izhaja iz Zbur pri Šmarjeti in s. Antonije Fabjan, ki je bila rojena in je otroštvo preživela v Malem Lipju pri Žužemberku. Obe sta vstopili v redovno skupnost Hčera Božje ljubezni in sta svoje poslanstvo opravljali v Sarajevu, kjer sta skupaj s svojimi sosestrami sloveli predvsem po dobrodelnosti do vseh bližnjih, ne glede na njihovo narodno in versko pripadnost.
Sredi druge svetovne vojne, decembra leta 1941, so jih četniki odpeljali v 65 km oddaljen Goražd ob reki Drini, kjer so 15. decembra raje izvolile smrt, kot da bi izgubile svojo čistost in devištvo, ki so ga kot redovnice podarile Kristusu. En dan po njihovem mučeništvu so jih vojaki vrgli v Drino, ki je odnesla njihove zemeljske ostanke.
24. septembra 2011 jih je v imenu papeža Benedikta XVI. v Sarajevu za blažene razglasil kardinal Angelo Amato, prefekt Kongregacije za svetnike.
Besedilo je s spletne strani Škofije Novo mesto.

Srečanje nadškofa s katehumeni in podelitev Svetega pisma
2019-12-15 15:00
Vsako leto je nekaj odraslih, ki želijo biti krščeni ali pa se je njihova pot v Cerkvi končala precej zgodaj in želijo prejeti ostale zakramente uvajanja. Največkrat zakramente obhajajo na velikonočno vigilijo. S pripravniki se bo ljubljanski nadškof srečal v nedeljo, 15. decembra, ob 16. uri, v ljubljanski stolnici. Vabljeni!

Božična osemdnevnica
2019-12-16 - 2019-12-24
Sklepno obdobje adventnega časa v Katoliški cerkvi začenjamo 17. decembra z božično osemdnevnico, ki predstavlja neposredno bogoslužno pripravo na božič.
Splošna razlaga božične osemdnevnice
Sklepno obdobje adventnega časa v Katoliški cerkvi začenjamo 17. decembra z božično osemdnevnico, ki predstavlja neposredno bogoslužno pripravo na božič. Bogoslužna priprava v obliki osemdnevnice vernikom želi približati hrepenenje in pričakovanje Gospodovega rojstva. Pomembno vlogo in slovesni ton v tem času pri bogoslužju dajejo posebne antifone, imenovane tudi O – odpevi, ki so odpevi pred Marijinim slavospevom Magnificat (prim. Lk 1,47–55). Antifone razlagajo prispodobe iz bogate svetopisemske simbolike, ki napoveduje Jezusovo rojstvo. Njihov namen je pospešiti in spodbuditi veselo pričakovanje. V osmih dneh se zvrstijo naslednje antifone, pri čemer se vsaka izmed njih začne z odpevom: O Modrost, O Gospod in Voditelj, O korenina Jesejeva, O ključ Davidov, O Vzhajajoči, O Kralj narodov ter O Emanuel.
Pojma božična osemdnevnica ne smemo enačiti s pojmom božična osmina. Prva predstavlja neposredno pripravo na božič, druga pa je obdobje osmih dni, ki jih v bogoslužju obhajamo po božiču.

Strokovna razlaga božične osemdnevnice in O – odpevi
Liturgična navodila govorijo le o posebni pripravi na praznovanje Gospodovega rojstva. Ta priprava se začne 17. decembra in znaša le osem dni priprave. Ker je 24. decembra že sveti večer, se ta priprava praktično omeji na en teden. Prav temu tednu ustreza sedem spevov, ki se v latinščini imenujejo Antiphonae Majores ali O – antifone, tudi O – odpevi, saj se sleherna začne s črko »O«, s katero ob hrepenenju izražamo tudi začudenje.
Te antifone pozna Cerkev že iz časa Amalarija iz Metza (+ 851 po Kr.), ki je predstavnik alegoričnega načina razlaganja bogoslužja. O antifonah pravi takole: »Antiphonae, quae habent omnes O in capite, signum quoddam admirabile et investigabile ostendunt nobis in his diebus celebrari.« To so: O Sapientia, O Adonai, O radix Jesse; O clavis David, O Oriens, O Rex gentium, O Emmanuel, ki se v Molitvenem bogoslužju nahajajo pred Marijinim hvalospevom – Magnificat, pri maši pa stojijo kot vrstica pri aleluji. Tem sedmim antifonam je za 24. december dodana antifona iz prvih večernic praznika Gospodovega rojstva Cum ortus fuerit sol de caelo (Ko bo jutri sonce vzšlo, bomo videli najvišjega Kralja, ki prihaja …) tako, da jih je osem. Iz tega sledi, da gre za osemdnevno pripravo na praznik Gospodovega rojstva.
Iz zgodovine razvoja bogoslužja vemo, da je rimski obred poznal le sedem O – antifon, medtem ko so druge Cerkve poznale podobne antifone in tudi več kot rimska Cerkev: devet ali celo dvanajst. Po tej različnosti se je kljub rimskim sedmim antifonam ustalil izraz novena kot priprava na praznik za razliko od octava, ki je osemdnevno praznovanje praznika.
Rimske O – antifone pripisujejo papežu Gregorju Velikemu (540–604 po Kr.) in tvorijo v akrostihu od zadaj naprej zanimivi besedi »ero cras«, (v bodoče bo … ali jutri bo …), izraz upanja, ki ga sedaj vsebuje antifona za zadnji dan devetdnevnice. Skratka, izraz novena ali devetdnevnica ima simbolni pomen. To je sveti čas pobožnega in veselega pričakovanja.
Strokovno razlago je pripravil profesor liturgike na Teološki fakulteti Univerze v Ljubljani izr. prof. dr. Slavko Krajnc.
Vri: Katoliška Cerkev

Maša za domovino
2019-12-23 16:30
Ob bližnjem prazniku samostojnosti in enotnosti, ko se v Sloveniji spominjamo plebiscita o neodvisnosti Republike Slovenije bo v ljubljanski stolnici slovesna sveta maša za domovino, 23. decembra, ob 17.30 uri. Vljudno vabljeni!

Slovesne maše ljubljanskih škofov ob prazniku Jezusovega rojstva
2019-12-24 21:00 - 2019-12-25 17:00
Seznam slovesnosti, ki jih bodo vodili ljubljanski škofje ob božičnih praznikih bomo objavili v kratkem.

Jezusovo rojstvo - božič
2019-12-24 - 2019-12-25
Na božični dan, 25. decembra, v Katoliški Cerkvi praznujemo rojstvo Jezusa Kristusa. Vsebina praznika je povezana s skrivnostjo Božjega učlovečenja. Z Jezusovim prihodom v zgodovino se je Bog dokončno in nepreklicno zavzel za svet in za človeka.[1]
Natančen datum Jezusovega rojstva ni znan, čeprav je njegovo rojstvo zgodovinsko dejstvo. Po tem dogodku od 6. stoletja naprej štejemo tudi človeško zgodovino. Papež Julij I. (337–352) je za datum Jezusovega rojstva določil 25. december. Čas zimskega solsticija je bil že v predkrščanskih časih obdobje praznovanja in festivalov. Cerkev se je temu prilagodila in obdobju okoli solsticija, ko se dnevi začenjajo daljšati, dala novo vsebino. Ob prihodu nove luči v naravo kristjani praznujemo novo Luč, ki ne bo nikoli ugasnila. Kakor koli natančen datum Jezusovega rojstva za krščanske veroizpovedi danes ni več bistvenega pomena, pač pa je glavna njegova vsebina: Božji Sin se je učlovečil in prišel na svet, da bi človeštvo odrešil njegovih grehov.
V Cerkvi so za božič že zgodaj vpeljali navado trikratnega obhajanja maše (opolnoči, ob zori in podnevi), kakršne nima noben drug praznik. Cerkev še danes ob božiču opravlja trikratno evharistično slavje – vsak duhovnik sme izjemoma opraviti tri maše. Pri polnočni maši je največji poudarek na Jezusovemu rojstvu v hlevu[2] in hvalnici angelov, pri zorni ali pastirski maši se pripoved nadaljuje s pastirji, ki so obiskali Jezusa,[3] s čimer se pripoved o rojstvu konča. Dnevna maša je vsebinsko najgloblja, saj je središčni odlomek iz Svetega pisma vzet iz začetka Janezovega evangelija.[4]
»Ko Bog v polnosti časov pošlje svojega edinega Sina in Duha ljubezni, razodene svojo najglobljo notranjo skrivnost. Bog sam je večno izmenjavanje ljubezni: Oče, Sin in Sveti Duh; in namenil nam je deležnost pri tem večnem izmenjavanju« (Katekizem Katoliške Cerkve 221). V liku Jezusa Kristusa, učlovečenega Božjega Sina, najdemo razlago Boga Očeta, ki nam je razumljiva šele po delovanju Svetega Duha, ki je izlit v našo notranjost.[5]
Praznik Jezusovega rojstva je za vsakega kristjana priložnost, da se odpre in dovoli, da se Bog rodi v njegovem srcu ter tako utrdi in poglobi svojo vero.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. Štefan, mučenec
2019-12-25 - 2019-12-26
V Katoliški Cerkvi, 26.12., praznujemo praznik sv. Štefana.
† ok. 33, prvi mučenec
Že od konca četrtega stoletja se takoj za božičnim praznikom obhaja praznik prvega mučenca sv. Štefana. O njegovem mučeništvu poroča v svoji knjigi Apostolska dela, zgodovini mlade Kristusove Cerkve, evangelist Luka. Ni mu toliko do tega, da bi Štefana prikazal kot prvega mučenca, njegova smrt mu pomeni predvsem izreden dogodek, ki je pripomogel k širjenju mlade Cerkve po vsej Judeji in Samariji in oznanjevanju evangelija med pogani. Pri tem je glavno vlogo odigral apostol Pavel, ki je bil kot zagrizen farizejski učenec navzoč pri Štefanovi usmrtitvi in je to ‘linčanje’ odobraval.
Štefan je bil, kot beremo v Apostolskih delih, eden izmed sedmih mož, ki so bili pri jeruzalemskih vernikih ‘na dobrem glasu’. Apostoli so jim zaupali službo oznanjevanja in dobrodelnosti med helenisti – grško govorečimi Judi. Luka pred drugimi sedmimi možmi, izbranimi za to službo, označuje Štefana kot “moža, polnega vere in Svetega Duha”. Božja milost je po njem delala velika dela, kar je pri mnogih vzbudilo zavist in sovraštvo.
ZAVETNIK:

Sv. Štefan velja za zavetnika konj, konjarjev, kočijažev in živine; pa tudi kamnosekov, zidarjev, tesarjev, sodarjev, kletarjev, krojačev, tkalcev …; je priprošnjik proti glavobolu, zastajanju kamnov, zbadanju in obsedenosti ter za srečno zadnjo uro.

Diakon Štefan je s svojim nastopom in poslanstvom, kakor pred njim že Janez Krstnik, še bolj pa Jezus sam, osebnost, ki povzroča delitev duhov. Nasprotniki so tudi njemu, kakor Jezusu, naprtili proces pred velikim zborom. Tudi proti njemu so nastopile krive priče. Štefanu je Božji Duh, s katerim je bil napolnjen, dal zgovornost, da se je pred velikim zborom odlično branil. To je tožitelje še bolj razkačilo. Štefanova usoda je bila zapečatena, ko je rekel: »Glejte, nebesa vidim odprta in Sina človekovega, ki stoji na Božji desnici.« Od jeze so ponoreli, ga pahnili ven iz mesta in ga pobili tako, da so vanj metali kamenje. [rspot]CERKVE PRI NAS: V Sloveniji je mučencu sv. Štefanu posvečenih 34 cerkva (12 župnijskih, 22 podružničnih) in tri kapele.To se je zgodilo pri Damaščanskih vratih. Tudi v smrti je bil Štefan podoben Kristusu: najprej je molil: »Gospod Jezus, sprejmi mojo dušo!«, preden je izdihnil, pa je z močnim glasom zaklical: »Gospod, ne prištevaj jim tega greha!«
Značaj in pogum svetega Štefana so občudovali tudi njegovi nasprotniki sami. Helenistični Judje so ga pokopali in njegovo smrt iskreno objokovali. Ko je Savel ob srečanju s Kristusom pred Damaskom postal Pavel, si je Štefana vzel za zgled pri svojem misijonskem delovanju.
VREMENSKA PREGOVORA:
Dež na Štefanje obeta le malo žita prihodnjega leta. – Če na Štefanje burja buči, trta prihodnjič nič kaj ne obrodi.

Na Štefanovo, ki je bil za naše ljudi ‘drugi božični dan’, ko so se obiskovali in si voščili (božič je bil tako velik praznik, da ga je bilo treba obhajati doma!), so nekdaj v cerkvah blagoslavljali vodo in sol, danes po številnih krajih tudi konje. Svetega Štefana najpogosteje upodabljajo s prizorom kamnanja, pa tudi kot diakona s kamni na knjigi, ki jo ima v rokah.
Vir: Založba Ognjišče

Trikraljevska akcija - koledovanje
2019-12-25 - 2020-01-06
V okviru koledovanja se bo tudi letos odvijala Trikraljevska akcija. V času adventa so otroci povabljeni, da Jezusa sprejmejo v svoje srce; po rojstvu Jezusa pa bodo koledniki po vsej Sloveniji, in sicer od praznika sv. Štefana (26. 12.) do Svetih treh kraljev (6. 1.), prinašali ljudem veselo novico, blagoslov in voščila. Peli bodo božične pesmi, se med seboj družili, obenem pa tudi zbirali prispevke, ki bodo namenjeni slovenskim misijonarjem in njihovim človekoljubnim projektom po svetu. Zato so k širjenju te vesele novice o rojstvu Jezusa, ki se mora seveda najprej roditi v naših srcih, lepo povabljeni tudi otroci iz župnij, v katerih ta akcija še ni potekala. Koledovanje je ponovno obujen in razširjen ljudski običaj, ki smo mu s trikraljevsko akcijo z geslom »Naše veselje za srečo drugih« dali misijonski pridih – pridih, h kateremu nas sedaj spodbuja papež Frančišek. Ta lepi običaj je obogaten z dobrodelnim, oznanjevalnim, vzgojnim in družbenim značajem in povezuje med seboj farane, župnijo, krajevno skupnost, Slovenijo in misijonske dežele. Med koledniki se pletejo prijateljstva, družinam, zlasti pa starejšim, osamljenim in bolnim, pa prinašajo veselje in upanje. Zato lahko obiščete tudi domove za ostarele in druge ustanove v dogovoru s pristojnimi.
Iz Misijonskega središča vam bomo poslali revijo za kolednike, priznanje, plakat, letak za domove in nalepko za na vrata (toliko, kolikor imate naročeno). Tisti, ki bi trikraljevsko akcijo izpeljali prvič, pokličite v Misijonsko središče in nam sporočite, koliko gradiva bi radi prejeli, prav tako pa so vam na voljo tudi navodila za pripravo in izvedbo akcije. Po končani akciji zbrane darove prinesite v Misijonsko središče, od koder jih bomo nato neposredno poslali izključno slovenskim misijonarjem.
Veselo podprimo to akcijo, saj predstavlja njihov največji vir podpore iz domovine. Iz Misijonskega središča Slovenije se vam zato v imenu vseh svojih misijonark in misijonarjev iz srca zahvaljujemo.
Misijonsko središče Slovenije

Sv. Janez Evangelist
2019-12-26 - 2019-12-27
V okviru praznikov božične osmine, goduje sv. Janez Evangelist, 27. decembra.
† ok. 100, apostol, evangelist
V zboru Jezusovih apostolov je bil Janez najmlajši. V apostolsko službo je bil poklican nekega dne, ko je z bratom Jakobom in očetom Zebedejem, ribičem po poklicu, popravljal mreže: tedaj je prišel mimo Jezus in na njegov klic sta brata takoj pustila vse ter šla za njim. O tem poroča evangelist Matej. Janez pa na začetku svojega evangelija pripoveduje o svojem prvem srečanju z Jezusom. Bil je učenec Janeza Krstnika, ki je nekega dne pokazal na mladega moža: »Poglejte Božje Jagnje, ki odjemlje greh sveta.« Janez in še neki drug Krstnikov učenec sta to slišala, šla za Jezusom in ga vprašala, kje stanuje. »Pridita in bosta videla,« jima je rekel. Janezu se je to srečanje vtisnilo tako globoko v srce, da se je še na stara leta spominjal časa: »Bilo je okrog desete ure.«
Srečanje z Gospodom ga je vsega prevzelo, vendar še ni spremenilo njegovega vzkipljivega značaja, zaradi katerega je Jezus njega in njegovega brata Jakoba imenoval ‘sinova groma’. Sicer pa je bil Janez med vsemi apostoli najbolj učljiv in je bil Gospodu vedno najbližji. Skupaj z bratom Jakobom in Petrom je bil priča Gospodovega poveličanja na gori Tabor in obujenja Jairove hčerke.
ZAVETNIK
: Sveti Janez Evangelist je zavetnik teologov, pisateljev, knjigarnarjev, tiskarjev, knjigovezov, notarjev, kiparjev, slikarjev, steklarjev, izdelovalcev ogledal, graverjev, pletarjev, viničarjev, sedlarjev, mesarjev; prijateljstva; je priprošnjik proti zastrupitvam, proti opeklinam, bolečinam v nogah in božjasti; priprošnjik proti toči in za dobro žetev.

Ko so Jezusa prijeli, je edini od apostolov ostal v Jezusovi bližini v njegovih najtežjih urah – tudi pod križem na Kalvariji. Tam mu je umirajoči Gospod zaupal najdragocenejše, kar je imel na tem svetu – svojo Mater. Na velikonočno jutro, ko je Marija Magdalena apostolom sporočila, da je Jezusov grob prazen, je skupaj s Petrom odhitel tja. Ko se je vstali Kristus prikazal apostolom, ko so lovili ribe, ga je Janez prvi prepoznal in je Petru dejal: »Gospod je!«
Po Jezusovem vnebohodu je imel Janez v apostolskem zboru veliko veljavo – najbrž tudi zato, ker je bil varuh Jezusove matere Marije. Kmalu je šel oznanjat evangelij v Efez in z njim je šla tudi Marija. Tam je Janez doživljal razne preskušnje. Legenda ve povedati, da mu je nekoč neki poganski duhovnik ponudil kelih zastrupljene pijače in mu rekel: »Če to izpiješ in ne umrješ, bom tudi jaz sprejel vero v tvojega Boga.« Apostol je vzel kelih, ga z znamenjem križa blagoslovil in tedaj je iz posode planila kača. Ta prizor pogosto vidimo na njegovih upodobitvah. Ko je odklonil češčenje poganskih bogov, so ga odpeljali v Rim in ga vrgli v kotel vrelega olja, iz katerega je bil čudežno rešen.
CERKVE PRI NAS:
Evangelistu Janezu je pri nas posvečenih 16 cerkva (7 župnijskih in 9 podružničnih).

Bil je izgnan na otoček Patmos v Egejskem morju, kjer je napisal Razodetje ali Apokalipso – preroško knjigo nove zaveze in zadnjo knjigo Svetega pisma, ki govori o Jezusovem drugem prihodu in o dogodkih, ki pripravljajo nanj. Po smrti cesarja Domicijana (leta 96) se je smel vrniti v Efez, kjer je vodil krščansko občino in napisal svoj evangelij, v katerem je poletel v višave duha, zato je njegov simbol orel.
V Efezu je napisal tudi troje pisem, v katerih poudarja Jezusovo glavno zapoved – ljubezen. Dočakal je visoko starost: umrl je okoli leta 100 in je daleč preživel vse apostole.
Vir: Založba Ognjišče

Evropsko srečanje mladih v Vroclavu
2019-12-26 - 2020-01-01
Od 28. decembra 2019 do 1. januarja 2020 bo v poljskem mestu Vroclav potekalo Evropsko srečanje mladih, ki v preprostem življenju in v taizéjskem duhu združuje mlade že več desetletij.
Mladi se lahko prijavijo v pripravljalno ekipo. To pomeni, da pomagajo pri organizaciji dogodka na Poljskem. Na srečanje se odpravijo dan prej kot drugi. Druga možnost je, da se prijavijo v romarsko skupino.
Več informacij lahko najdete na spletni strani katoliskamladina.si ali pa preko e-naslova esm@katoliskamladina.si.
Vir: Katoliška Cerkev

Sv. nedolžni otroci
2019-12-27 - 2019-12-28
V zvezi z božičnim praznikom Cerkev že od 5. stoletja obhaja spomin nedolžnih betlehemskih otrok, ki jih je dal pomoriti kralj Herod, ker je hotel spraviti s poti dete Jezusa, ki so ga modri z Vzhoda označili kot ‘novorojenega judovskega kralja’.
Ti otroci so bili dejansko umorjeni zaradi Kristusa. Čeprav takšne smrti niso sprejeli nase zavestno (za mučeništvo v pravem pomenu je to potrebno), jih je Cerkev že zgodaj častila kot prave mučence. Na Zahodu so njihov praznik vsaj že sredi 6. stoletja obhajali 28. decembra.
O teh malih mučencih poroča sveti Matej v drugem poglavju svojega Evangelija. Jezusovo rojstvo je privabilo modre z Vzhoda, da so se prišli poklonit novorojenemu judovskemu kralju. Njegova zvezda jih je pripeljala najprej v Jeruzalem. Ko je judovski kralj Herod slišal o tem novorojenem judovskem kralju, se je silno prestrašil. Zbal se je za svoj kraljevski prestol. Sklical je velike duhovnike in pismouke ter jih spraševal, kje neki bi mogel biti rojen ta judovski kralj, o katerem govorijo modri. Pismouki so mu povedali, da je prerok Mihej napovedal, da se bo Kristus, vojvoda in pastir, rodil v Betlehemu v Judeji.
Vir: Katoliška Cerkev

Nedelja svete družine
2019-12-28 - 2019-12-29
V Katoliški Cerkvi praznik svete družine obeležujemo v spomin na družinsko skupnost, ki so jo sestavljali Božji Sin Jezus iz Nazareta, njegova mati Marija in krušni oče Jožef. Praznujemo ga prvo nedeljo po božiču, nedeljo pa poimenujemo nedelja svete družine. V primerih, ko božič obhajamo na nedeljo, praznik svete družine praznujemo 30. decembra.
Zgodovina praznika
Češčenje svete družine je sorazmerno nov pojav, saj se je pojavilo šele v 17. stoletju, ko je bilo pod tem naslovom ustanovljenih nekaj redovnih skupnosti in so nastale tudi prve umetniške upodobitve. Pobudnik praznika je bil prvi katoliški škof v Quebecu, msgr. Fraçois-Xavier de Laval, ki je v svojo škofijo vpeljal praznik svete družine in osnoval Bratovščino svete družine (1665), katere vodstvo je zaupal laiški misijonarki in veliki častilki svete družine Barbe D’Ailleboust. Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je msgr. Lavala leta 1980 razglasil za blaženega. Praznik svete družine je v cerkveni bogoslužni koledar leta 1926 uvrstil papež Benedikt XV. (1914–1922). Do takrat so ga obeleževali samo po krajevnih Cerkvah. Papež Benedikt XV. in njegovi predhodniki (zlasti papež Leon XIII.) so praznik podpirali tudi zato, da so izrazili nestrinjanje z razpadanjem tradicionalnega družinskega življenja ter z njim povezanih vrednot, kar se je začelo kazati ob koncu 19. in na začetku 20. stoletja.
Vsebina praznika
Življenje nazareške družine je v Svetem pismu skopo opisano. Evangeliji poročajo le o Jezusovem rojstvu v Betlehemu, obisku modrih z Vzhoda, begu v Egipt in o Jezusovem najdenju v templju. Praznik svete družine je tudi praznik vsake človeške družine, ki nastane s poroko med možem in ženo. Glavni namen dneva je predstaviti vzajemnost, spoštovanje in ljubezen, ki so jih v medsebojnih odnosih živeli Jezus, Marija in Jožef. Družinsko življenje je kraj posvečevanja članov družine, zato je sv. Janez Krizostom (347–407) kristjane spodbujal, naj iz svojih družin ustvarijo družinsko Cerkev. To lahko storijo tako, da osebni odnos z Jezusom postavijo v središče osebnega in družinskega življenja.
Vir: Katoliška Cerkev

Praznik Marije, svete Božje Matere
2019-12-31 - 2020-01-01
Na novoletni dan, 1. januarja, v Katoliški Cerkvi praznujemo praznik Marije, svete Božje Matere ter svetovni dan miru. Prvi dan leta, s katerim začenjamo novo koledarsko leto in pri bogoslužju prosimo za Božji blagoslov, je posebej posvečen Mariji oz. njenemu Božjemu materinstvu.

Pogled v zgodovino

Cerkveni zbor v Efezu
Praznik Marije, svete Božje Matere praznujemo 1. januarja. Grško obliko naslova Theotokos (Bogorodica) – Božja Mati so ji na osnovi razširjene ljudske pobožnosti pripisovali že v 3. stoletju, uradno pa ga je potrdil cerkveni zbor v Efezu leta 431. Takrat je bila potrjena resnica o tem, da sta v Jezusovi osebi dve naravi, Božja in človeška. Od tod izhaja tudi najstarejša verska resnica o Mariji, da je Mati Božjega sina. To je bil povod, da se je pobožnost do Marije, Božje Matere močno razširila. Krščanske skupnosti pa so ji posvetile vrsto cerkva, med katerimi je v Rimu najbolj znana bazilika Svete Marije Velike (Marije Snežne).
Drugi vatikanski cerkveni zbor
Drugi vatikanski cerkveni zbor (1962–1965) v povezavi z Marijinim Božjim materinstvom pravi: »Iz nje je Božji sin privzel človeško naravo, da bi s skrivnostmi svojega življenja na zemlji osvobodil človeštvo od greha«. Dogmatična konstitucija o Cerkvi Marijo 12-krat poimenuje kot Božjo Mater.
Marija je tudi Mati Cerkve. Papež Pavel VI. (1963–1978) je Mariji med zgoraj omenjenim cerkvenim zborom, 21. novembra 1964, podelil naziv Mati Cerkve. Papež je s tem dejanjem posebej poudaril, da je Marija tudi Mati vsakega posameznega vernika, kot ji je to naročil umirajoči sin Jezus na križu, da je namreč Mati vsakega njegovega učenca (prim. Jn 19,26–27).[1]
Lik in zgled Marijine osebnosti za verujoče pomenita izziv za oseben razmislek o njenem pomenu. Marija je priprošnjica, ki lahko izprosi močnejšo ljubezen do Jezusa.

Prazniki, povezani z Jezusovo Materjo Marijo

V cerkvenem letu poleg 1. januarja obeležujemo tudi naslednje praznične dneve, povezane z Jezusovo Materjo Marijo. Marija je najtesneje povezana s skrivnostjo Božjega učlovečenja, kot tudi s skrivnostjo človeškega odrešenja. Naslovi, ki so jih verniki in Cerkev dali Mariji, kot je privilegij, da je brezmadežna, v nebesa vzeta in drugi, imajo temelj v njeni poklicanosti, da je bila Odrešenikova Mati. Naslov Božja Mati izraža Marijino poslanstvo v zgodovini odrešenja in njeno posebno vlogo v skrivnosti Kristusa in Cerkve.
25. marec, Gospodovo oznanjenje Mariji. Na ta dan praznujemo obisk nadangela Gabrijela pri Devici Mariji v Nazaretu. Nadangel ji je sporočil, da bo spočela od Svetega Duha in da se bo dete imenovalo Božji sin (prim. Lk 1,26–38).
15. avgust, Marijino vnebovzetje. Na ta dan obhajamo posebno milost, ki je je deležna Jezusova Mati Marija. Po smrti je bila z dušo in telesom vzeta v nebo. Marijino vnebovzetje je največji Marijin praznik.
8. september, rojstvo Device Marije. Na ta dan praznujemo Marijino rojstvo.
8. december, brezmadežno spočetje blažene Device Marije. Na ta dan praznujemo posebno milost, ki je je bila deležna Devica Marija. Zaradi Božjega materinstva je bila obvarovana madeža izvirnega greha, s katerim smo zaradi greha Adama in Eve zaznamovani vsi ljudje in se nam izbriše pri zakramentu krsta, s katerim se včlenimo v občestvo Cerkve.
Z Marijo so povezani tudi naslednji praznični dnevi:

2. februar, Jezusovo darovanje, svečnica. Štirideset dni po božiču se spominjamo Jezusovega darovanja v templju (prim. Lk 2,22–38). To je spomin na dan, ko sta Mati Marija in krušni oče Jožef Jezusa prinesla v tempelj v Jeruzalemu.
Praznik Marije, Matere Cerkve praznujemo na binkoštni ponedeljek.
25. december, božič – Gospodovo rojstvo. Na božič praznujemo Jezusovo rojstvo v Betlehemu (prim. Mt 1,18–25 in Lk 2,1–7), ki je za veliko nočjo Gospodovega vstajenja od mrtvih drugi največji krščanski praznik.
Praznik svete družine obhajamo v nedeljo po božiču. V primeru, ko med božičem in novim letom ni nedelje, praznik svete družine obhajamo 30. decembra. Člani svete družine so bili Jezus, Devica Marija in mož Device Marije sv. Jožef. Cerkev vernikom njihov način družinskega življenja postavlja za zgled (prim. Mt 2,13–15.19–23).

[1] Ko je Jezus videl svojo mater in zraven stoječega učenca, katerega je ljubil, je rekel materi: »Žena, glej, tvoj sin!« Potem je rekel učencu: »Glej, tvoja mati!« In od tiste ure jo je učenec vzel k sebi.

Srečanje kolednikov ljubljanske nadškofije
2020-01-11 08:30
Srečanje kolednikov, ki so v dneh po božiču, pa vse do praznika Gospodovega razglašenja oznanjali veselo vest, da se je rodil Zveličar hkrati pa so zbirali sredstva za naše misijonarje bo v Zavodu sv. Stanislava, 11. januarja ob 9.30 uri. Vsi koledniki prisrčno vabljeni!

Podelitev služb bogoslovcem ljubljanske nadškofije
2020-01-12 08:00
Ljubljanski nadškof msgr. Stanislav Zore OFM bo v nedeljo, 12. januarja, ob 9. uri v ljubljanski stolnici podelil službe bogoslovcem ljubljanske nadškofije. Bogoslovci bodo prejeli službo mašnega bralca – lektorja oz. mašnega pomočnika oz. akolita. Naj bo to povabilo tudi za molitev za nove duhovne poklice in stanovitnost poklicanih.

Obletnica priznanja samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije s strani Svetega Sedeža
2020-01-12 - 2020-01-13
Sveti sedež je 13. januarja 1992 med prvimi državami priznal samostojno državo Slovenijo. Priznanje Svetega sedeža je bilo odločilnega pomena tudi za ostala priznanja, ki so temu sledila (predvsem drugih evropskih držav).

Msgr. Anton Jamnik o poteku dogodkov s priznanjem samostojne države Slovenije
1. Papež Janez Pavel II. se je sam osebno zavzel za priznanje samostojne države Slovenije
Sveti sedež je 13. januarja 1992 med prvimi državami priznal samostojno državo Slovenijo. Priznanje Svetega sedeža je bilo odločilnega pomena tudi za ostala priznanja, ki so temu sledila (predvsem drugih evropskih držav). Natančna analiza zgodovinarjev bo lahko podrobneje argumentirala, kako je bilo to priznanje odločilnega in ključnega pomena za druga priznanja, ki so temu sledila. Ker sem bil v letih 1990-1994 tajnik pri nadškofu Šuštarju se natančno spomnim, kako se je nadškof Šuštar razveselil tega priznanja za katero se je v tesnih prijateljskih odnosih s tedanjim papežem Janezom Pavlom II. prizadeval. Prav tega dne (13. januarja 1992) je bila neka slovesnost v Cankarjevem domu in k nadškofu je pristopil tedanji zunanji minister dr. Rupel in nadškofu čestital ter se mu zahvalil, da je na vse mogoče načine od prvih demokratičnih volitev in plebiscita 1990. bil tesno povezan s Svetim sedežem in tedanjim papežem Janezom Pavlom II. Iz zelo zanesljivih virov vsaj dveh pomembnih Slovencev v Rimu sem kasneje izvedel, da se je papež Janez Pavel II. sam osebno zavzel za priznanje samostojne države Slovenije. Tako naj bi 12. januarja 1992 mimo proceduralnih postopkov (ali običajnega diplomatskega čakanja na to kako, se bodo drugi odločili) sprejel odločitev o priznanju samostojne države Slovenije. Res je, da je nekaj držav že preje priznalo Slovenijo, toda moralna in simbolna vloga, ki jo ima Sveti sedež v svetovnem dogajanju, je bila, to lahko danes povsem mirno in argumentirano trdimo, ključnega in odločilnega pomena ter povsem jasna in izrecna podpora Sloveniji, da se vrne v evropsko skupnost kot samostojna država.
2. Sveti sedež je že leta pred priznanjem zelo intenzivno in veliko mero razumevanja podpiral ustanovitev in priznanje samostojne države Slovenije
Ko se je po volitvah leta 1990 in po plebiscitu istega leta decembra ustvaril nov položaj v Jugoslaviji in Sloveniji, je Sveti sedež z vso pozornostjo spremljal novo nastale razmere. »Kmalu se je pokazalo, da obstaja resna nevarnost, da se bodo obstoječe napetosti še povečale in celo izrodile v konflikt. Zato je sveti sedež konec januarja 1991 jasno pozval:
– k spoštovanju pravice narodov do samoodločbe
– k spoštovanju človekovih pravic in pravic narodnih skupnosti
– k odpovedni uporabi sile pri reševanju nesporazumov
– k neutrudnemu iskanju dialoga med sprtimi stranmi
– k vzpostavitvi mirnega sožitja med narodi Jugoslavije ob medsebojnem spoštovanju in pravičnosti.«[1]
Ta načela, ki jih je poudaril Sveti sedež so bila jasna podpora tudi slovenskim prizadevanjem za samostojno državo. Podobne zahteve so se še večkrat ponovile, tako pri papeževih govorih (30. januarja, 21. aprila, 8. maja, 23. maja 1991), kakor tudi na mednarodni ravni, še posebej na srečanjih Konference za varnost in sodelovanje v Evropi (KVSE). Ta prizadevanja in posredovanje Svetega sedeža so se še bolj okrepili po razglasitvi neodvisnosti Slovenije in Hrvaške 25. junija 1991. Omenili smo že papeževo posredovanje 28. junija, 29. junija, 3. julija, omeniti pa velja še njegovo posredovanje 21. julija, 24. julija, 26. avgusta ter 5. septembra 1991.[2]
Sveti sedež je podprl oblikovanje mednarodnega soglasja o primernosti takojšnjega priznanja obeh novih držav, Slovenije in Hrvaške. S tem namenom je kardinal državni tajnik 26. novembra 1991 izročil ambasadorjem držav članic KVSE memorandum. V njem se sklicuje na načela mednarodnega prava in odredbe jugoslovanske ustave iz leta 1974 glede pravice do odcepitve od federacije in priporoča začetek sporazumnega in pogojnega priznanja neodvisnosti Slovenije in Hrvaške in drugih republik, ki bi se za to odločile. Ta postopek podelitve pogojnega priznanja je bil vezan na zahtevo, da se republike formalno obvežejo,
– da bodo spolnjevale zakonite zahteve, vsebovane v dokumentih KVSE,
– še posebej glede zaščite človekovih pravic,
– glede demokracije
– in zaščite narodnih manjšin.[3]
“Sveti sedež je z izjavo Tiskovnega urada 20. decembra 1991 bolj podrobno opredelil svoje stališče glede krize v Jugoslaviji in z diplomatskimi notami zunanjim ministrstvom Slovenije in Hrvaške sporočil svojo pripravljenost priznati njihovo suverenost in neodvisnost, hkrati pa je postavil pogoje glede tega priznanja. Ko je Sveti sedež 13. januarja 1992 prejel formalno obvezo Republike Slovenije in Republike Hrvaške, da bosta spoštovali te pogoje, je prišlo tudi do priznanja samostojnosti.”[4]
Na srečanju ministrskega sveta zunanjih ministrov držav članic KVSE, ki je zasedal v Pragi 30. in 31. januarja 1992, je nadškof Msgr. Jean-Louis Tauran, tajnik oddelka za odnosa z državami, takole povzel stališče Svetega sedeža: “Sveti sedež je vedno upal, da se bo mogoče izogniti konfliktu v Jugoslaviji. Zato je, od začetka krize vztrajal pri zahtevi, da se federativne republike navdihujejo pri urejanju medsebojnih odnosov na 10 načelih zaključnega helsinškega dokumenta, po drugi strani pa, da čimprej začnejo z ustavnimi reformami, ki bodo pospeševale spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, vključno s pravicami narodnih manjšin in tako ustvarijo pogoje za demokracijo in za resnično pravno državo. Razvoj dogodkov in predvsem uporaba orožja so na žalost spremenili to upanje v iluzijo.
Priznavajoč obstoj Hrvaške in Slovenije – to priznanje ni bilo naperjeno proti nikomur – je Sveti sedež vzel na znanje položaj, ki je bil posledica legitimnih in na demokratičen način izraženih teženj. Ko je za to priznanje postavil zahteve, je Sveti sedež želel predvsem pospešiti uresničitev vseh obveznosti, ki so bile sprejete v helsinškem procesu, in podčrtati dejstvo, da bo KVSE morala biti porok zaupanja v vprašanjih, ki se nanašajo na položaj narodnih manjšin. S tem je Sveti sedež hotel, da se te nove države hkrati s priznanjem samostojnosti in neodvisnosti svečano obvezujejo, da bodo prispevale h gradnji Evrope – Evrope človekovih pravic in demokracije.”[5]
Priznanje Svetega sedeža samostojne države Slovenije 13. januarja 1992 je bilo odločilnega pomena za ostala priznanja, ki so temu sledila (15. januar 1992) in za vključevanje mlade države v mednarodno skupnost.Ob tem so zanimivi tudi vsebinski poudarki oziroma neke vrste pogoji, ki so povezani s priznanjem. Vsekakor je Sveti sedež zelo dobro poznal slovenske razmere in zato opozoril na tisto, kar je bilo zares ključnega pomena pri postopni graditvi vedno bolj demokratične dežele.
3. Državotvorna vloga Katoliške Cerkve v Sloveniji
Katoliška Cerkev v Sloveniji je v zgodovini tesno povezana z narodom, njegovo kulturo, jezikom in samozavestjo. Ob dogodkih, ki so povezani z njeno osamosvojitvijo, se je predvsem zavzemala za uveljavljanje človekovih pravic pod moralnim vidikom, za svobodo in enakopravnost slovenskega naroda in njegovo samostojnost. Tesna povezanost Cerkve s slovenskim narodom je razumljiva samo z vidika zgodovinskega razvoja slovenskega naroda, ki je prek krščanstva in Cerkve stopil v Evropo in evropsko kulturo.
Vodstvo Cerkve je ves čas, še posebej pa potem, ko so bile napovedane prve svobodne volitve v Sloveniji, z vso jasnostjo opozarjalo na odgovornost krščanskih laikov, da prispevajo svoj delež v družbenem dogajanju in se odločajo po svoji vesti. O tem nam govorijo izjave, ki so jih slovenski škofje zapisali pred spravno slovesnostjo v Kočevskem Rogu, pred plebiscitom, na dan osamosvojitve in tudi pozneje. V osamosvojitveno dogajanje so se dejavno vključevali kristjani v Sloveniji, zamejstvu in po svetu. Velikega pomena je bila tudi podpora škofovskih konferenc večine evropskih držav, Združenih držav Amerike in Kanade. Prav posebno vlogo pa je pri osamosvojitvenih prizadevanjih Slovenije imel Sveti sedež, ki je 13. januarja 1992 med prvimi priznal samostojno državo Slovenijo in s tem odločilno vplival na druga priznanja, ki so sledila 15. januarja in pozneje.
msgr. dr. Anton Jamnik, ljubljanski pomožni škof
[1] I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, v: Bogoslovni vestnik 61 (2001), 227.
[2] Prim. I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[3] Prim. I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[4] I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[5] Navaja I. Jurkovič v razpravi Dejavnost Svetega sedeža za mir, 229.

Zgodovinski oris delovanja apostolske nunciature v Republiki Sloveniji
Apostolska nunciatura v Ljubljani je diplomatsko predstavništvo Svetega sedeža v Republiki Sloveniji. Papeško predstavništvo ima diplomatski značaj in status veleposlaništva. Apostolski nuncij je osebni in stalni predstavnik papeža tako v Katoliški Cerkvi kot pri oblasteh Republike Slovenije.
Poslanstvo apostolskega nuncija je, da tesneje in bolj učinkovito izraža skrb rimskega papeža za dobro Slovenije. V soglasnem delovanju s škofi bdi nad poslanstvom Cerkve s tem, da vzdržuje stike s civilnimi oblastmi, Cerkvijo ter drugimi krščanskimi in verskimi skupnostmi.
Državljani Slovenije smo leta 1990 izrazili željo po neodvisnosti, ki je bila ustavno določena tudi z referendumom leta 1991. Mednarodna skupnost je izbiro Slovencev priznala v skladu z Listino Združenih narodov in Helsinških sporazumov.
Sveti sedež je neodvisnost Republike Slovenije uradno priznal 13. januarja 1992. Temeljna izhodišča za ta korak so bila spoštovanje pravice narodov do samoodločbe; zavračanje uporabe sile ter sprejemanje dialoga kot edinega sredstva za doseganje pravičnih in mirnih rešitev. Odločitev Svetega sedeža je k takšnemu razmišljanju pomagala tudi drugim državam.
Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je za prvega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji 24. junija 1992 imenoval naslovnega nadškofa v Doclei in tedanjega nuncija na Malti ter v Republiki San Marino s sedežem na Malti msgr. Piera Luigija Celato. Obisk predsednika Republike Slovenije Milana Kučana (1992), predsednikov vlad (1992 in 1993) in drugih ministrov v Vatikanu so okrepili odnose med državama. Sveti sedež je 19. februarja 1993 tudi potrdil statut samostojne Slovenske škofovske konference.
Po premestitvi nuncija Celate februarja 1995 je v kratkem obdobju ad interim posle neposredno iz Vatikana vodil msgr. Xavier Desire. Papež Janez Pavel II. je 26. julija 1995 za prvega stalnega nuncija v Ljubljani imenoval naslovnega nadškofa v Biblu, do takrat apostolskega nuncija v Alžiriji in Tuniziji ter apostolskega delegata v Libiji msgr. Edmonda Farhata.
Tretji apostolski nuncij v Republiki Sloveniji msgr. Marian Oleš je službo nastopil 17. decembra 2001, vendar zaradi zdravstvenih razlogov na tem mestu ni dolgo ostal.
Papež Janez Pavel II. je 15. maja 2002 za četrtega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji imenoval nadškofa Giuseppa Leanzo, 9. aprila 2003 pa za petega nuncija naslovnega nadškofa v Tamadi in dotedanjega apostolskega nuncija v Argentini msgr. Santosa Abrila y Castellója. Msgr. Castelló je bil hkrati imenovan tudi za apostolskega nuncija v Bosni in Hercegovini.
Papež Benedikt XVI. je 10. februarja 2011 za šestega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji s funkcijo apostolskega delegata na Kosovu imenoval naslovnega nadškofa mesta Caorle in apostolskega nuncija na Madžarskem msgr. Juliusza Janusza. Svoje delo v Sloveniji je msgr. Janusz sklenil oktobra 2018.
Vir: Katoliška Cerkev

Počastitev relikvij sv. Frančiška Asiškega
2020-01-14 - 2020-01-15
V pospešitev posvečevanja Božjega ljudstva Cerkev vernikom priporoča, naj ob češčenju Božje Matere Marije častimo tudi svetnike, katerih zgled naj bi bil vernikom v spodbudo, priprošnja pa v pomoč. Relikvije so nenehno sporočilo in spodbuda, da vztrajamo v izpovedi vere in hodimo po poti, po kateri nas vodi Božja milost. Češčenje relikvij spada k ljudskim pobožnostim, navada je tudi, da duhovnik z relikvijami podeli blagoslov.
Relikvije svetega Frančiška Asiškega bomo v baziliki Marije Pomagaj počastili v sredo, 15. januarja.
Sveto mašo ob 18. uri bo za duhovne poklice daroval provincialni minister p. Marjan Čuden. Pred mašo bo molitev rožnega venca za nove duhovne poklice. Relikvije bodo na Brezjah en teden.
Vir: Marija.si

Duhovne vaje za animatorje in posvečene Jezusovemu in Marijinemu Srcu
2020-01-17 17:00 - 2020-01-19 12:00
Tudi v letu 2020 Odbor za posvetitev Jezusovemu in Marijinemu Srcu (JMS), pripravlja v dneh od petka, 17. januarja, ob 18. uri do nedelje, 19. januarja, po kosilu, duhovne vaje v Stični z naslovom Jezus nas uči moliti. Kdor se želi ob Jezusovem zgledu in besedah poglobiti v molitvi, lepo povabljeni. Ker bo 20. februarja 2020 100-letnica smrti fatimske pastirice in vidkinje sv. Jacinte Marto, se bomo spomnili tudi njene zavzetosti za molitev rožnega venca in sadov njene molitve. Razmišljanja bo ob sodelovanju Odbora pripravil p. dr. Anton Nadrah OCist. Duhovnike prosimo, da na duhovne vaje povabijo župnijske animatorje in posvečene Jezusovemu in Marijinemu Srcu.
Prijave sprejema: anton.nadrah@rkc.si
Srečko Fras
predsednik združenja JMS

Teden molitve za edinost kristjanov 2020
2020-01-17 - 2020-01-25
Od 18. do 25. januarja 2020 bo potekal teden molitve za edinost kristjanov.
Gradivo za letošnji teden molitve za edinost so pripravili kristjani različnih Cerkva z Malte, ki je večinsko katoliška dežela. Zgodovina krščanstva na tem sredozemskem otoku sega nazaj vse do časa apostolov.
Sveti Pavel se je kot brodolomec rešil na obale Malte okoli leta 60. O gostoljubnih domačinih je njegov spremljevalec Luka zapisal pohvalo: »Domačini so nas sprejeli nadvse ljubeznivo.« Te besede so izbrane za letošnjo vodilno misel.
Gostoljubnost je nujno potrebna krepost, ko gre za iskanje krščanske edinosti. Je izraz »dialoga ljubezni« med krščanskimi Cerkvami. Kliče nas k medsebojni naklonjenosti in velikodušnosti do potrebnih, zlasti do ljudi, ki ne delijo z nami istega jezika, kulture ali vere.
Delitve med kristjani nasprotujejo Božji volji, so v spotiko svetu in škodujejo oznanjevanju evangelija. Premaga jih lahko samo moč molitve, v katero zaupamo.
Molitev za edinost ni nekaj osamljenega, ampak je pridružitev Jezusovi molitvi v dvorani zadnje večerje. V tem sta njena posebna odličnost in lepota. Ne molimo sami, ampak svoj šibki glas pridružimo glasu Božjega Sina in njegovi prošnji, ki jo bo Oče ob svojem času uslišal. Jezus je molil, da bi bili vsi njegovi učenci eno, »da bo svet veroval« v Sina in prek njega v Očeta.
V molitvi doživljamo, da edinost ne more biti zgolj sad človeških naporov, ampak je vedno delo Svetega Duha. Edinosti ne moremo »ustvariti«, »izdelati« ali »organizirati«. Lahko jo samo sprejmemo kot dar Duha, ko smo notranje dovolj pripravljeni za to.

Dr. Bogdan Dolenc član Komisije za ekumenizem pri SŠK
Vir: Katoliška Cerkev

Praznik spreobrnitve apostola Pavla
2020-01-24 - 2020-01-25
V Katoliški Cerkvi 25. januarja praznujemo god spreobrnitve apostola Pavla.
Apostol Pavel je bil najprej poznan po tem, da je preganjal prve kristjane, po videnju pred Damaskom pa je iz preganjalca Kristusa postal apostol, o čemer poročajo štirje svetopisemski odlomki: Apostolska dela 9,1–19,[2] Apostolska dela 22,1–21,[3] Apostolska dela 26,6–16[4] in Pismo Galačanom 1,11–24.[5] Po spreobrnjenju in daljši notranji in zunanji pripravi na osebno poslanstvo je evangelij ponesel poganskim ljudstvom po skorajda vsem tedaj znanem svetu. Znan je tudi po 14-ih pismih,[6] ki so namenjena različnim cerkvenim skupnostim in so sestavni del Svetega pisma Nove zaveze. Pavel je umrl mučeniške smrti v Rimu. V cerkvenem bogoslužnem koledarju poleg Pavlovega godovnega dneva (29. junija, ko obhajamo god prvakov apostolov Petra in Pavla) v bogoslužju obhajamo tudi spomin na njegovo spreobrnitev (25. januarja).
V Katoliški Cerkvi je od 28. junija 2008 do 29. junija 2009 potekalo leto apostola Pavla. V spomin na 2.000-letnico njegovega rojstva je papež Benedikt XVI. leta 2007 napovedal Pavlovo leto,[1] na predvečer svetih apostolov Petra in Pavla 2008 pa ga je tudi slovesno odprl. Pavlovo leto so posebej slovesno praznovali v deželah in krajih, ki jih je apostol zaznamoval s svojim življenjem in delovanjem: v deželah, ki jih je prehodil, in v krajih, v katerih je oznanjal Kristusa, v kraju, kjer se je rodil kot Jud (Tarz), in v kraju, kjer je kot kristjan umrl mučeniške smrti (Rim). Posebej se ga spominjajo v škofijah, ki nosijo njegovo ime, in v različnih ustanovah in družbah, ki ga imajo za vzornika in priprošnjika.
Vir: Katoliška Cerkev.

[1] http://www.vatican.va/various/basiliche/san_paolo/index_en.html
[2] Savel se spreobrne.
[3] Pavel pripoveduje, kako se je spreobrnil.
[4] Pavel pripoveduje, kako se je spreobrnil.
[5] Kako je Pavel postal apostol.
[6] Pisma, ki jih pripisujejo apostolu Pavlu, so: Pismo Rimljanom, Prvo pismo Korinčanom, Drugo pismo Korinčanom, Pismo Galačanom, Pismo Efežanom, Pismo Filipljanom, Pismo Kološanom, Prvo pismo Tesaloničanom, Drugo pismo Tesaloničanom, Prvo pismo Timoteju, Drugo pismo Timoteju, Pismo Filemonu in Pismo Hebrejcem.

Dan odprtih vrat v Zavodu sv. Stanislava
2020-01-25 08:00 - 12:00
Dan odprtih vrat za osnovnošolce, njihove starše ter vse, ki jih zanima življenje in delo na Škofijski klasični gimnaziji in v Jegličevem dijaškem domu v Zavodu sv. Stanislava v Ljubljani bo v soboto, 25. januarja 2020, od 9. do 13. ure.

Informativna dneva bosta v petek, 14. februarja 2020, ob 9h in 15h, ter v soboto, 15. februarja 2020, ob 9h.

Podrobnejše informacije na www.stanislav.si.

Nedelja Božje besede 2020: Pogovarjala sta se (Lk 24,14a)
2020-01-25 - 2020-01-26
Geslo letošnje nedelje Božje besede v Cerkvi na Slovenskem »Pogovarjala sta se« (Lk 24,14a), najdemo v odlomku o emavških učencih, ki ga je papež Frančišek predstavil vsej Cerkvi ob sklepa sinode o mladih kot osnovno svetopisemsko podobo, ki naj usmerja pot mlade Cerkve.
S tem geslom želimo postaviti v središče našega razmišljanja o Božji besedi pogovor, dialog. Evangelist Luka poroča o zaskrbljenosti dveh učencev spričo velikonočnih dogodkov v Jeruzalemu (24,14). Kljub razočaranju in negotovosti, sta o tem pogovarjala – ne samo med seboj, ampak tudi z drugimi, ki sta jih srečala. Na ta način sta nevede prišla tudi v pogovor z Vstalim. Bog od vsega začetka prav po besedi stopa v odnos s človekom. Preko pogovora se pletejo odnosi, se gradi zaupanje, se odpravljajo predsodki. Pogovor je tako tudi najboljši način, za živo katehezo in graditev življenjskih odnosa z Bogom.
Zavod Biblično gibanje je pripravil predloge za bogoslužno obhajanje predvečera nedelje Božje besede, pridigarske osnutke ter predloge sodelovanja pri nedeljski župnijski maši. Na voljo so vam na spletni strani https://biblicnogibanje.si/nedelja-sp/.
Vse župnije oziroma župnijske skupine, še posebej skupine bralcev, biblične in molitvene skupine ter duhovnike vabimo, da na predvečer nedelje Božje besede pripravijo bogoslužje Slavje besede. Pripravili smo tri različne oblike bogoslužja Bože besede (iz Lukovega evangelija, iz Pisma Filipljanom in iz Janezovega evangelija). Slavje Besede ali bdenje ob Božji besedi naj se začne po sobotni večerni sv. maši oz. ob primerni večerni uri. Bogoslužje obhajajmo v cerkvi, kjer se lahko obred prične z ustoličenjem Svetega pisma. Papež Frančišek v motu propriju Aperuit illis v 3. členu poudarja, kako »je pomembno, da se med evharističnim slavjem ustoliči sveto besedilo, da zbrano ljudstvo doume normativno vrednost Božje besede.« Med vstopno pesmijo se lahko odvije procesija po cerkvi do posebej pripravljenega prostora. Voditelj bogoslužja slovesno nosi Sveto pismo do kraja, kjer je pripravljeno posebno stojalo, kamor Sveto pismo odprto odloži. Pri bogoslužju sodelujejo bralci iz različnih župnijskih skupin.
Nedeljska župnijska sv. maša predstavlja vrhunec praznovanja in naj bo vsa v znamenju zahvale za Božjo besedo, ki jo imamo zapisano v Svetem pismu. Pripravili smo osnutek sodelovanja laikov pri nedeljski maši in štiri različne mašne nagovore. Pripravili smo tudi katehezo priprave veroučencev na nedeljo Svetega pisma. Katehezo se lahko izvede pri različnih skupinah v tednu pred nedeljo Svetega pisma.
Pri tem pa po besedah papeža Frančiška ohranjajmo predvsem molitveno zavest, da je moral končno sam Vstali učencema odpreti um za razumevanje Pisem. »Odnos med Vstalim, skupnostjo verujočih in Svetim pismom je življenjsko potreben za našo istovetnost. Brez Gospoda, ki nas vanj uvaja, je nemogoče doumeti Sveto pismo, prav tako pa brez Svetega pisma tudi poslanstvo Jezusa in njegove Cerkve v tem svetu ostane nedoumljivo« (AI 1).

Maksimilijan Matjaž, predsednik Zavoda Biblično gibanje

Svetopisemski maraton 2020
2020-01-25 - 2020-02-01
Svetopisemski maraton bo od 26. januarja do 1. februarja 2020 pod geslom Živite kot otroci luči.
Lahko se pridružite 7 dnevnemu neprekinjenemu branju Božje besede v župniji Ljubljana – Vič. Svoj termin branja si rezervirate tukaj: https://docs.google.com/spreadsheets/d/1Be21Ko9m7_n5W1nwiSRtS7FEF6NWB3yV1ynimbC8tYI/edit#gid=2
Za mini maraton v župniji ali v družini se prijavite tukaj: https://www.svetopisemskimaraton.si/mini-svetopisemski-maratoni-2019

Živite kot otroci luči!

Z osrednjo mislijo letošnjega svetopisemskega maratona, nas apostol Pavel spominja in opominja, da smo kristjani »otro ci luči«. Nasprotje med lučjo in temo je podoba, ki nas postavi pred ločnico, ko gre za temeljno življenjsko usmeritev. Tako kot je velika razlika med temo in lučjo, mora biti velika razlika v tem kako živimo svoje življenje kristjani in kako živijo nekristjani. »Tema smo bili nekoč, zdaj pa smo luč« (Ef 5,8), zato moramo s svojim življenjem in dejanji pričevati za Jezusa in odsevati luč Njega, ki je rekel: »Jaz sem luč sveta. Kdor hodi za menoj, ne bo hodil v temi, temveč bo imel luč življenja.« (Jn 8,12).
Ali smo že opustili dela teme, ki ne prinašajo sadu za večno življenje – nečistovanje, vsakršna nečistost, lakomnost, nespametno ali prostaško govorjenje, popivanje, prepirljivost, nevoščljivost (Ef 5,3-7; Rim 13,12-14)? Ali so v našem življenju že vidni »sadovi luči, v vsakršni dobroti, pravičnosti in resnici«, ki vodijo v Božje kraljestvo (Ef 5,9)?
Morda smo na nekaterih področjih še vedno v temi in potrebujemo prebujenje in razsvetljenje, ker še nismo spoznali kaj je Gospodu všeč in kaj je obsodbe vredno, pri nas samih in pri drugih (Ef 5,10-13). Morda še nismo popolnoma spregledali in potrebujemo dvojno ozdravljenje, kot slepec iz Betsajde (Mr 8,22-26).
V luči Božje besede bomo tudi na letošnjem Svetopisemskem maratonu spoznavali katere so tiste sive cone, sence ali megla, ki so še v našem življenju in ki ne morejo imeti občestva z Bogom, kajti »Bog je luč in v njem ni nobene teme« (1 Jn 1,5). Ob vsakem druženju ob Božji besedi pa nas razsvetljujejo tudi osebne luči naših bratov in sester, ki nam odpirajo oči in nas spodbujajo in tako rastemo tudi v njihovi svetlobi.
Na vsak način si torej napolnimo svetilnice, da bomo mogli živeti kot otroci luči, brez skrivnih del teme, odkrito in pred očmi vseh v dobrih delih, da bo naša luč kazala pot tistim, ki vstopajo v Božje kraljestvo. Še na daleč nas bodo opazili, kajti »mesto, ki je na gori, se ne more skriti« (Mt 5,14).
Luč pa je na svet prišla tudi zato, da obsodi temo, o čemer bomo govorili v naslednjem razmišljanju.
Rok Banko

Več informacij najdete na spletni strani Svetopisemskega maratona
Vir: Katoliška Cerkev

Dan posvečenega življenja
2020-02-01 13:30
Dan pred svečnico oz. praznikom Gospodovega darovanja, 1. februarja se bodo v župniji Ljubljana – Rakovnik zbrali redovniki in redovnice oz. vsi tisti, ki so Bogu s svojimi zaobljubami posvetili svoje življenje. Srečanje se bo začelo ob 14.30 uri.

50. katehetski simpozij
2020-02-05 - 2020-02-08
Katehetski simpozij 2020 bo za vse katehete, katehiste in katehistinje priložnost za hvaležnost ob pogledu na prehojeno pot in smelost misli ob izzivih, usmerjenih v prihodnost.
Za lažje načrtovanje in zanesljivo udeležbo sporočamo datume letošnjega katehetskega simpozija:

6.–8. februarja 2020 pri Svetem Duhu pri Škofji Loki,
12.–15. februarja 2020 v Celju in na Mirenskem gradu,
18.–20. februarja 2020 v Kančevcih.

Še posebej vabimo na skupno praznovanje 50. obletnice s sveto mašo in slovesno akademijo, ki bo potekalo v soboto, 15. februarja 2020, na Mirenskem gradu.
Več informacij na: sku@rkc.si ali 031 312 110.

Slovenski katehetski urad

Srečanje ključarjev in članov gospodarskih svetov
2020-02-08 08:00 - 11:00
V soboto, 8. februarja 2020, bo v Zavodu sv. Stanislava v Šentvidu nad Ljubljano srečanje za vse ključarje in člane župnijskih gospodarskih svetov ljubljanske nadškofi je. Tovrstno izobraževanje bo potekalo od 9.00 do 12.00. Župniki, prosim, da spodbudite ključarje in člane gospodarskega sveta, in tudi vi pridite z njimi.
Zaradi lažje organizacije prosim, da število udeležencev iz svoje župnije vnaprej prijavite na Pastoralno službo (01 234 26 40 ali ps.lj@rkc.si).
Blaž Gregorc
ravnatelj nadškofijske gospodarske uprave
