Duhovni program nagovorov, molitve ter svete maše – En dan za dušo
2021-12-07 09:00 - 17:00 (Europe/Ljubljana)
V torek, 7. decembra 2021, od 9. do 17. ure bo v Ignacijevem domu duhovnosti v Ljubljani potekal duhovni program nagovorov, osebne in skupne molitve ter svete maše.
Jezus se je rad umaknil na samoten kraj, tam molil in si ob svojem Očetu nabiral novih moči. Tudi učencem je naročil naj gredo in si odpočijejo, da bi tako mogli izpolnjevati svoje poslanstvo. Če si tudi vi želite prekiniti svoj vsakdanjik ter zajeti iz globin studenca Božjih milosti, se nam pridružite. . Priložnost bo tudi za pogovor z duhovnim spremljevalcem ali spoved. Poskrbljeno bo tudi za prigrizke in kosilo.
Vodi p. Tomaž Podobnik DJ.
Informacije in prijave: vsak delovni dan med 8. in 14. uro na telefon 051 613 374, info@ignacijevdom.si ali spletni obrazec.
Vir: Katoliška Cerkev

Vabilo na cikel spletnih predavanj Sursum corda
2021-12-07 19:30
Zasebni Zavod za cerkveno glasbo in Muzikološki inštitut ZRC SAZU vabita na cikel spletnih predavanj z naslovom Sursum corda.
Štirje strokovnjaki s področja liturgičnoglasbenih praks na Slovenskem med 16. in 18. stoletjem nam bodo v štirih zaporednih torkih odstirali skrivnosti liturgične glasbe, ki je nastajala v času naših predhodnikov.
V torek, 7. decembra 2021, ob 19:30 bo dr. Marko Motnik predaval na temo Koralno petje in glasba v ženskem dominikanskem samostanu Mahrenberg (Radlje ob Dravi).
Več informacij in povezavo za prijavo lahko najdete na spletni strani https://cerkvena-glasba.si/sursum-corda.
Svojo prijavo ali morebitna vprašanja lahko pošljete tudi na elektronski naslov info@cerkvena-glasba.si.
Vir: Katoliška Cerkev

Brezmadežno spočetje Device Marije, slovesni praznik
2021-12-08
Ta praznik je sicer med mlajšimi Marijinimi prazniki (na Vzhodu v 10.–12. stol., na Zahodu ponekod že v 11.–12. stol., v Rimu šele 1476.), a je 1708. postal zapovedan praznik. Nov poudarek je dobil z razglasitvijo verske resnice 1854.
Vir: Hozana.si

Zaključek devetdnevnice za končanje epidemije s sveto mašo ob 19.00 pri sv. Jožefu v Ljubljani
2021-12-08 18:30
Zaključek molitvene devetdnevnice za končanje epidemije, ki so jo na pobudo Radia Ognjišče podprli slovenski škofje, se bo zaključila na praznik Brezmadežne, v sredo 8. decembra 2021, s sveto mašo v cerkvi sv. Jožefa v Ljubljani ob 19. uri, ko bo somaševanje vodil ljubljanski nadškof metropolit in predsednik Slovenske škofovske konference (SŠK) msgr. Stanislav Zore.
Molitev, ki ji bo sedila sv.maša, se bo začela ob 18.30. Prenos bo na Radiu Ognjišče preko radijskih valov, na njihovi spletni strani, FB profilu in YouTube kanalu, na TV Eksodus in TV Golica.

Sakralni abonma vabi na koncert tria kljunastih flavt
2021-12-08 19:30
V okviru sakralnega abonmaja bo v sredo, 8. decembra 2021, ob 19.30, koncert v uršulinski cerkvi sv. Trojice v Ljubljani.
Na koncertu bo nastopil Trio kljunastih flavt »Le Phénix«. Umetniška vodja ansambla Mateja Bajt, Una Košir in Kristina Martinc bodo predstavile renesančno in baročno glasbo za trio kljunastih flavt, obarvano z adventno in božično vsebino. Vstopnine ni, zaželjeni pa so prostovoljni prispevki.
Za obisk koncerta je potrebno izpolnjevati PCT pogoj.
Vir: Katoliška Cerkev

Goriščna točka - duhovne vaje za srednješolce
2021-12-10 08:00 - 2021-12-12 17:00
Med 10. in 12. decembrom pri Katoliški mladini pripravljamo duhovne vaje za srednješolce.
V Svetem pismu beremo: “Gospodovo veselje je vaša moč.” Vendar beseda veselje hitro izgubi svojo moč v današnji družbi, ki nas spodbuja, da lovimo trenutke kratkotrajne sreče. Na duhovnih vajah bomo odkrivali, kako se veselje razlikuje od sreče, kako biti srečen tudi v trenutkih trpljenja in na kakšen način nas Kristus vabi, da izkusimo globljo, trajno srečo.
Vabljeni vsi srednješolci, ki si želijo poglobiti svojo vero, da se nam pridružijo v Vrbju pri Žalcu med 10. in 12. decembrom. Več informacij in prijavnica so dostopni na spletni strani Katoliške mladine.
Katoliška mladina
Vir: Katoliška Cerkev

Srečanje nadškofa s katehumeni
2021-12-12 16:00 - 17:00
Nadškof msgr. Stanislav Zore OFM se bo na 3. adventno nedeljo, 12. decembra, ob 16. uri, srečal s katehumeni v ljubljanski stolnici sv. Nikolaja in jim ob tej priložnosti izročil Sveto pismo.

Večer Plus+ december
2021-12-14 19:00
Advetni čas niso zgolj okraski, kuhano vino in praznična glasba. Je čas, ki je namenjen pričakovanju Jezusovega rojstva.
O duhovni pripravi na božične praznike nam bo na tokratnem Večeru Plus+ spregovoril br. Luka Modic, za slavljenje pa bo ponovno poskrbela skupina Svetnik.
Pridruži se nam 14. 12. 2021 ob 19:00, v cerkvi sv. Antona Padovanskega na Viču.
————–
Za udeležbo na dogodku moraš izpolnjevati pogoj PCT in nositi kirurško ali FFP2 masko.

Vir: FB profil Katoliške mladine

Bogoslužna priprava na božič – božična osemdnevnica
2021-12-17 - 2021-12-24
Sklepno obdobje adventnega časa v Katoliški cerkvi začenjamo 17. decembra z božično osemdnevnico, ki predstavlja neposredno bogoslužno pripravo na božič.
Splošna razlaga božične osemdnevnice
Sklepno obdobje adventnega časa v Katoliški cerkvi začenjamo 17. decembra z božično osemdnevnico, ki predstavlja neposredno bogoslužno pripravo na božič. Bogoslužna priprava v obliki osemdnevnice vernikom želi približati hrepenenje in pričakovanje Gospodovega rojstva. Pomembno vlogo in slovesni ton v tem času pri bogoslužju dajejo posebne antifone, imenovane tudi O – odpevi, ki so odpevi pred Marijinim slavospevom Magnificat (prim. Lk 1,47–55). Antifone razlagajo prispodobe iz bogate svetopisemske simbolike, ki napoveduje Jezusovo rojstvo. Njihov namen je pospešiti in spodbuditi veselo pričakovanje. V osmih dneh se zvrstijo naslednje antifone, pri čemer se vsaka izmed njih začne z odpevom: O Modrost, O Gospod in Voditelj, O korenina Jesejeva, O ključ Davidov, O Vzhajajoči, O Kralj narodov ter O Emanuel.
Pojma božična osemdnevnica ne smemo enačiti s pojmom božična osmina. Prva predstavlja neposredno pripravo na božič, druga pa je obdobje osmih dni, ki jih v bogoslužju obhajamo po božiču.

Strokovna razlaga božične osemdnevnice in O – odpevi
Liturgična navodila govorijo le o posebni pripravi na praznovanje Gospodovega rojstva. Ta priprava se začne 17. decembra in znaša le osem dni priprave. Ker je 24. decembra že sveti večer, se ta priprava praktično omeji na en teden. Prav temu tednu ustreza sedem spevov, ki se v latinščini imenujejo Antiphonae Majores ali O – antifone, tudi O – odpevi, saj se sleherna začne s črko »O«, s katero ob hrepenenju izražamo tudi začudenje.
Te antifone pozna Cerkev že iz časa Amalarija iz Metza (+ 851 po Kr.), ki je predstavnik alegoričnega načina razlaganja bogoslužja. O antifonah pravi takole: »Antiphonae, quae habent omnes O in capite, signum quoddam admirabile et investigabile ostendunt nobis in his diebus celebrari.« To so: O Sapientia, O Adonai, O radix Jesse; O clavis David, O Oriens, O Rex gentium, O Emmanuel, ki se v Molitvenem bogoslužju nahajajo pred Marijinim hvalospevom – Magnificat, pri maši pa stojijo kot vrstica pri aleluji. Tem sedmim antifonam je za 24. december dodana antifona iz prvih večernic praznika Gospodovega rojstva Cum ortus fuerit sol de caelo (Ko bo jutri sonce vzšlo, bomo videli najvišjega Kralja, ki prihaja …) tako, da jih je osem. Iz tega sledi, da gre za osemdnevno pripravo na praznik Gospodovega rojstva.
Iz zgodovine razvoja bogoslužja vemo, da je rimski obred poznal le sedem O – antifon, medtem ko so druge Cerkve poznale podobne antifone in tudi več kot rimska Cerkev: devet ali celo dvanajst. Po tej različnosti se je kljub rimskim sedmim antifonam ustalil izraz novena kot priprava na praznik za razliko od octava, ki je osemdnevno praznovanje praznika.
Rimske O – antifone pripisujejo papežu Gregorju Velikemu (540–604 po Kr.) in tvorijo v akrostihu od zadaj naprej zanimivi besedi »ero cras«, (v bodoče bo … ali jutri bo …), izraz upanja, ki ga sedaj vsebuje antifona za zadnji dan devetdnevnice. Skratka, izraz novena ali devetdnevnica ima simbolni pomen. To je sveti čas pobožnega in veselega pričakovanja.
Strokovno razlago je pripravil profesor liturgike na Teološki fakulteti Univerze v Ljubljani izr. prof. dr. Slavko Krajnc.
VIr: Katoliška Cerkev

Teden molitve za edinost kristjanov
2021-12-18 - 2021-12-25
Letošnji teden molitve za edinost kristjanov (18.–25. januarja) obhajamo že znotraj triletnega sinodalnega dogajanja, ki ima tudi bistveno ekumensko razsežnost. Papež Frančišek je ob odprtju sinode rekel: »To sinodo živimo v duhu molitve, s katero se je Jezus obrnil na Očeta za svoje: ‚Da bi bili vsi eno‘ (Jn 17,21). K temu smo poklicani: k edinosti/enosti, k občestvu, k bratstvu, ki izhaja iz tega, da čutimo, da nas objema edina Božja ljubezen. Vsi, brez razlik, in posebej mi pastirji, moramo ohranjati in trdno zagovarjati to edinost.«
»Tako sinodalnost kot ekumenizem sta dogajanji skupne hoje,« sta v pismu škofom poudarila kardinala K. Koch in M. Grech, ki sta pristojna za ti dve področji. »Ekumenizem je ‹izmenjava darov›. Eden od darov, ki jih katoličani lahko prejmemo od drugih kristjanov, je prav izkustvo in razumevanje sinodalnosti.«
Izbrana glavna misel je vzeta iz Matejevega odlomka o obisku modrih: »Videli smo, da je vzšla njegova zvezda, in smo se mu prišli poklonit« (Mt 2,2). Oznanja upanje, saj govori o luči, po kateri vsi hrepenimo, ko doživljamo temo preizkušenj in kriz. Zvezda na nebu nad Judejo, ki so jo ugledali modri z Vzhoda, je znamenje upanja. Vodila jih je k
še večji luči, ki je Jezus. Naša misel in molitev bosta v tem tednu objemali tudi trpeča ljudstva na Srednjem vzhodu. Podivjani terorizem in vojni požar sta nekatere pokrajine spremenila v pogorišče in ruševine. Na ozemlju, kjer je zibelka krščanstva, so kristjani le še neznatna manjšina. Manjšina, ki izginja, odhaja v neznano, ugaša brez glasu, trka na vrata Zahoda in prosi pomoči. V teh dneh se bomo kristjani zbirali ob jaslicah, ki še vedno krasijo naše cerkve. Pridružili se bomo modrim – svetim trem kraljem – in se v skupni molitvi poklonili Novorojenemu. Čim bliže mu bomo tem bolj bomo tudi eno med seboj.
Duhovnike vabimo, da naročijo in uporabljajo knjižico, ki jo je tudi letos pripravila Komisija za ekumenizem in medverski dialog in čim lepše morda ob udeležbi evangeličanov, pravoslavnih ali binkoštnikov – oblikujejo teden molitve.
Dr. Bogdan Dolenc,
član Komisije za ekumenizem in medverski dialog

Sv. maša za domovino
2021-12-23 18:30
Nadškof msgr. Stanislav Zore OFM bo pred praznikom samostojnosti in enotnosti, 23. decembra, v ljubljanski stolnici sv. Nikolaja daroval sveto mašo za domovino, ob 18.30 uri.

Božič – praznik Jezusovega rojstva
2021-12-25
Na božični dan, 25. decembra, v Katoliški cerkvi praznujemo rojstvo Jezusa Kristusa. Vsebina praznika je povezana s skrivnostjo Božjega učlovečenja. Z Jezusovim prihodom v zgodovino se je Bog dokončno in nepreklicno zavzel za svet in za človeka.[1]
Natančen datum Jezusovega rojstva ni znan, čeprav je njegovo rojstvo zgodovinsko dejstvo. Po tem dogodku od 6. stoletja naprej štejemo tudi človeško zgodovino. Papež Julij I. (337–352) je za datum Jezusovega rojstva določil 25. december. Čas zimskega solsticija je bil že v predkrščanskih časih obdobje praznovanja in festivalov. Cerkev se je temu prilagodila in obdobju okoli solsticija, ko se dnevi začenjajo daljšati, dala novo vsebino. Ob prihodu nove luči v naravo kristjani praznujemo novo Luč, ki ne bo nikoli ugasnila. Kakor koli natančen datum Jezusovega rojstva za krščanske veroizpovedi danes ni več bistvenega pomena, pač pa je glavna njegova vsebina: Božji Sin se je učlovečil in prišel na svet, da bi človeštvo odrešil njegovih grehov.
V Cerkvi so za božič že zgodaj vpeljali navado trikratnega obhajanja maše (opolnoči, ob zori in podnevi), kakršne nima noben drug praznik. Cerkev še danes ob božiču opravlja trikratno evharistično slavje – vsak duhovnik sme izjemoma opraviti tri maše. Pri polnočni maši je največji poudarek na Jezusovemu rojstvu v hlevu[2] in hvalnici angelov, pri zorni ali pastirski maši se pripoved nadaljuje s pastirji, ki so obiskali Jezusa,[3] s čimer se pripoved o rojstvu konča. Dnevna maša je vsebinsko najgloblja, saj je središčni odlomek iz Svetega pisma vzet iz začetka Janezovega evangelija.[4]
»Ko Bog v polnosti časov pošlje svojega edinega Sina in Duha ljubezni, razodene svojo najglobljo notranjo skrivnost. Bog sam je večno izmenjavanje ljubezni: Oče, Sin in Sveti Duh; in namenil nam je deležnost pri tem večnem izmenjavanju« (Katekizem Katoliške Cerkve 221). V liku Jezusa Kristusa, učlovečenega Božjega Sina, najdemo razlago Boga Očeta, ki nam je razumljiva šele po delovanju Svetega Duha, ki je izlit v našo notranjost.[5]
Z Jezusovim rojstvom Bog postane del zgodovine človeštva. Leto njegovega rojstva deli zgodovino na dvoje: pred in po Kristusu. S trenutkom, ko se je Božji Sin učlovečil, se je svet spremenil. Prišla je Luč, da bi premagala moralno noč človeštva, prišlo je Življenje, da bi se zoperstavilo »kulturi smrti«, prišla je Pot, da bi pokazala, ljudem, ki tavajo v tej »dolini solz«, smer, ki pelje v Nebesa.
Praznik Jezusovega rojstva je za vsakega kristjana priložnost, da se odpre in dovoli, da se Bog rodi v njegovem srcu ter tako utrdi in poglobi svojo vero.
Jaslice
Ne vemo natančno, kdaj so začeli postavljati jaslice po cerkvah in hišah, eno je gotovo, da imajo izvor v božični skrivnosti in da so se nam zdaj tako priljubile, da brez njih ni božiča. So živa predstavitev božične skrivnosti in naš izraz pojmovanja te skrivnosti. Nekateri trdijo, da so jih poznali že v 4. stoletju, vsaj v Betlehemu, sv. Frančišek Asiški pa jih je leta 1223 postavil v gozdu pri kraju Greccio v Umbriji.
Podobe Jezusa, Marije in Jožefa nam brez besed pripovedujejo o Božji ljubezni do nas, pa tudi o ljubezni, ki vlada v sveti Družini.
Pesem Sveta noč
Pesem Sveta noč je nastala za božič leta 1818 v Oberndorfu pri Salzburgu. Župnikov pomočnik Josef Mohr je napisal besedilo, učitelj Franc Ksaver Gruber, cerkovnik in organist v Oberndorfu, pa ga je uglasbil. Na sam sveti večer 1818 je Mohr prinesel Gruberju besedilo s prošnjo, naj ga uglasbi za dva solo glasova in zbor ter pripiše še spremljavo za kitaro. Gruber je to takoj naredil in pesem so peli že pri tisti polnočnici. Sčasoma se je razširila po svetu in postala najbolj znana in najbolj priljubljena božična pesem, brez katere si ne moremo predstavljati božiča.
Božični čas
Božični čas se začenja na predvečer praznika Gospodovega rojstva in traja do nedelje po prazniku Gospodovega razglašenja, to je vključno do nedelje Jezusovega krsta. V središču božičnega časa je božič – praznik Gospodovega rojstva. Praznik nas vsako leto znova spominja, da nas Bog tako ljubi, da je dal svojega edinorojenega Sina, da bi se nihče, kdor vanj veruje, ne pogubil, ampak imel večno življenje (prim. Jn 3,17).
Druga božja oseba sprejme po Mariji našo človeško naravo in postane pravi človek. Nevidni Bog postane viden, da ga moremo poslušati in posnemati. Bog postane človek zato, da bi mi živeli Božje življenje. Praznik Gospodovega rojstva – božič, je vedno sodoben, saj je praznik vseh trenutkov našega življenja, ker se more vsak čas izvršiti božja zamenjava. Vsak dan, vsak trenutek nam Bog daje Kristusa, mi pa se moramo po Kristusu darovati Bogu. Božični čas je kratek, a zelo bogat.
Praznik Gospodovega rojstva ima osmino, ki se konča s praznikom Marije, svete Božje Matere. Med osmino je nedelja svete Družine. Drugi zelo pomemben praznik božičnega časa je Gospodovo razglašenje (6. januar). Pri njem gre za razodetje Jezusovega božanstva. Najprej modrim, za tem ob krstu v reki Jordan, nato pa še na svatbi v Kani Galilejski. S praznikom Jezusovega krsta, v nedeljo po Gospodovem razglašenju se konča praznovanje njegovega skritega življenja in začenja spomin javnega oznanjevanja in navzočnosti Božjega kraljestva.

1] Prim. »Bog je namreč svet tako vzljubil, da je dal svojega edinorojenega Sina, da bi se nihče, kdor vanj veruje, ne pogubil, ampak bi imel večno življenje« (Jn 3,16).
[2] »In rodila je sina, prvorojenca, ga povila in položila v jasli, ker v prenočišču zanju ni bilo prostora« (Lk 2,7).
[3] »Ne bojte se! Glejte, oznanjam vam veliko veselje, ki bo za vse ljudstvo« (Lk 2,10).
[4] »V začetku je bila Beseda in Beseda je bila pri Bogu in Beseda je bila Bog. Ta je bila v začetku pri Bogu. Vse je nastalo po njej in brez nje ni nastalo nič, kar je nastalo. V njej je bilo življenje in življenje je bilo luč ljudi. In luč sveti v temi, a tema je ni sprejela. Bil je človek, ki ga je poslal Bog; ime mu je bilo Janez. Prišel je zavoljo pričevanja, da bi pričeval o luči, da bi po njem vsi sprejeli vero. Ni bil on luč, ampak pričeval naj bi o luči. Resnična luč, ki razsvetljuje vsakega človeka, je prihajala na svet. Beseda je bila na svetu in svet je po njej nastal, a svet je ni spoznal. V svojo lastnino je prišla, toda njeni je niso sprejeli. Tistim pa, ki so jo sprejeli, je dala moč, da postanejo Božji otroci, vsem, ki verujejo v njeno ime in se niso rodili iz krvi ne iz volje mesa ne iz volje moža, ampak iz Boga. In Beseda je postala meso in se naselila med nami. Videli smo njeno veličastvo, veličastvo, ki ga ima od Očeta kot edinorojeni Sin, polna milosti in resnice. Janez je pričeval o njej in klical: »To je bil tisti, o katerem sem rekel: Kateri pride za menoj, je pred menoj, ker je bil prej kakor jaz.« Kajti iz njegove polnosti smo vsi prejeli milost za milostjo. Postava je bila namreč dana po Mojzesu, milost in resnica pa je prišla po Jezusu Kristusu. Boga ni nikoli nihče videl; edinorojeni Bog, ki biva v Očetovem naročju, on je razložil« (Jn 1,1–18).
[5] Prim. C. Sorč, Troedini Bog, v: Priročnik dogmatične teologije, Družina 2003.

Vir: Katoliška Cerkev

Praznik svete družine
2021-12-26
V Katoliški cerkvi praznik svete družine obeležujemo v spomin na družinsko skupnost, ki so jo sestavljali Božji Sin Jezus iz Nazareta, njegova mati Marija in krušni oče sveti Jožef. Praznujemo prvo nedeljo po božiču, nedeljo pa poimenujemo nedelja svete družine. Letos bo to 26. decembra.
Zgodovina praznika
Češčenje svete družine je sorazmerno nov pojav, saj se je pojavilo v 17. stoletju, ko je bilo pod tem naslovom ustanovljenih nekaj redovnih skupnosti in so nastale tudi prve umetniške upodobitve. Pobudnik praznika je bil prvi katoliški škof v Quebecu msgr. Fraçois-Xavier de Laval, ki je v svojo škofijo vpeljal praznik svete družine in osnoval Bratovščino svete družine (1665), katere vodstvo je zaupal laiški misijonarki in veliki častilki svete družine Barbe D’Ailleboust. Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je msgr. Lavala leta 1980 tudi razglasil za blaženega.
Vsebina praznika
Življenje nazareške družine je v Svetem pismu skopo opisano. Evangeliji poročajo o Jezusovem rojstvu v Betlehemu (Lk 2,1–7 in Mt 1,18–25), obisku modrih (Mt 2,1–12), begu v Egipt (Mt 2,13–15), vrnitvi iz Egipta (Mt 2,19–23) o Jezusovem darovanju (Lk 2,22–38) ter najdenju v templju (Lk 2,41–52).
Praznik svete družine je v cerkveni bogoslužni koledar leta 1926 uvrstil papež Benedikt XV. (1914–1922). Do takrat so ga obeleževali samo po krajevnih Cerkvah. Papež Benedikt XV. in njegovi predhodniki (zlasti papež Leon XIII.) so praznik podpirali tudi zato, da so izrazili nestrinjanje z razpadanjem tradicionalnega družinskega življenja ter z njim povezanih vrednot, kar se je začelo kazati ob koncu 19. in na začetku 20. stoletja.
Praznik svete družine je tudi praznik vsake človeške družine, ki nastane s poroko med možem in ženo oz. s sklenitvijo zakramenta sv. zakona med zaročencema. Glavni namen dneva je predstaviti vzajemnost, spoštovanje in ljubezen, ki so jih v medsebojnih odnosih živeli Jezus, Marija in Jožef. Družinsko življenje je kraj posvečevanja članov družine, zato je sv. Janez Krizostom (347–407) kristjane spodbujal, naj iz svojih družin ustvarijo družinsko Cerkev. To lahko storijo tako, da osebni odnos z Jezusom postavijo v središče osebnega in družinskega življenja.
Povzeto po: Katoliška Cerkev

Trikraljevska akcija - koledovanje
2021-12-26 - 2022-01-06
Adventnemu času, času priprave na rojstvo našega odrešenika Jezusa Kristusa, sledi božični čas, čas veselja – pa tudi »akcije«. Če bodo zdravstvene razmere dopuščale, so zato otroci lepo povabljeni, da se v okviru Trikraljevske akcije s koledniki »podajo na pot«. Koledovanje je namreč odlična priložnost za misijonsko animacijo otrok, saj gredo od hiše do hiše in razglašajo veselo novico, da se je rodil Odrešenik sveta. H koledovanju so zato lepo povabljeni tudi otroci iz župnij, v katerih Trikraljevska akcija še ni potekala. Koledniki so pravi mali misijonarji. Prinašajo upanje, predvsem pa veselje, ki ga današnji človek tako zelo potrebuje. Pojejo božične pesmi, voščijo ljudem praznike in prinašajo koledniški blagoslov. Obenem pa tudi zbirajo darove, ki bodo namenjeni slovenskim misijonarjem in njihovim človekoljubnim projektom po svetu.
Otroci se bodo na pot podali takoj po božiču, na praznik sv. Štefana, 26. decembra, s koledovanjem pa bodo zaključili na praznik svetih treh kraljev, 6. januarja. Dosedanje Trikraljevske akcije so z žrtvovanjem in ljubeznijo otrok iz cele Slovenije, ki so zbrali pogum in se podali na pot, prinesle rešitev mnogim ljudem v misijonskih deželah. Geslo te akcije se namreč glasi: »Naše veselje za srečo drugih«.
Iz Misijonskega središča vam bomo poslali revije za kolednike, priznanja, plakate, letake za domove in nalepke za na vrata (toliko, kolikor imate naročeno). Tisti, ki bi Trikraljevsko akcijo izpeljali prvič, pokličite v Misijonsko središče in nam sporočite, koliko gradiva bi radi prejeli, prav tako pa so vam na voljo tudi navodila za pripravo in izvedbo akcije.
Po končani akciji zbrane darove oddajte v Misijonsko središče, od koder jih bomo nato neposredno poslali izključno slovenskim misijonarjem.
Veselo podprimo to akcijo, saj misijonarjem predstavlja močan vir podpore iz domovine.
Iz Misijonskega središča Slovenije se vam v imenu vseh svojih misijonark in misijonarjev iz srca zahvaljujemo.
Misijonsko središče Slovenije

Sv. Janez Evangelist
2021-12-27
Sv. Janez, Jezusov najljubši učenec, je dopolnil poročila treh evangelistov in na otoku Patmosu v Egejskem morju napisal preroško knjigo nove zaveze Razodetje. S pregnanstva na tem otoku se je vrnil v Efez v Mali Aziji ter umrl v visoki starosti. Že v 4. stoletju je znan njegov praznik.
Vir: Hozana.si

Sv. nedolžni otroci
2021-12-28
Spomin mučencev, ki so po Matejevem evangeliju že kot otroci umrli namesto Kristusa, so začeli praznovati v zvezi z božičem ponekod na Vzhodu in na Zahodu že v 5. stoletju.
Vir: Hozana.si

Praznik Gospodovega razglašenja
2022-01-06
Praznik Gospodovega razglašenja (epifanije) ali praznik sv. treh kraljev v Katoliški Cerkvi praznujemo 6. januarja.
Praznik Gospodovega razglašenja se v zahodni tradiciji imenuje tudi praznik sv. treh kraljev, s čimer je izraženo vsebinsko dopolnjevanje. Trije kralji (trije modri) podajajo bolj nazorno in živo predstavo o častilcih iz poganskih krajev, ki so prišli pozdravit in molit novorojenega Odrešenika.
Praznik so poleg 25. decembra (božič, praznik Jezusovega rojstva) uvedli na začetku četrtega stoletja in sicer najprej na Vzhodu in nato še na Zahodu. Z besedo epifanija so začeli označevati predvsem prihod modrih z Jutrovega (Vzhoda), saj pomeni prikazanje oz. razglašenje. Obisk modrih je opisan v Matejevem evangeliju (prim. Mt 2,1–12). Pisec omenjenega evangelija ne navaja števila oseb, pač pa pravi, da so prinesli trojen dar: zlato, kadilo ter miro in od tod tudi sklep, da so bili darovalci trije. Njihova imena v evangeliju niso zapisana, v različnih inačicah pa so znana iz treh legend. Imena iz zadnje so se razširila na Zahodu in se glasijo: Gašper, Miha in Boltežar.
Jezus se je najprej razodel pastirjem, nato pa kljub svojemu uboštvu in nebogljenosti tudi trem zastopnikom poganskih narodov. Modri so namreč že v prvi Cerkvi veljali za predstavnike poganskega sveta, saj so bili v njih na nek način h Kristusu pritegnjeni vsi narodi zemlje. To pomeni tudi začetek misijonskega poslanstva Cerkve. Modre je po izročilu in svetopisemskem besedilu vodila zvezda, ki jih je privedla k Jezusu. Jezusa so molili in ga priznali za mesijanskega kralja ter ga »razglasili« med svojimi rojaki.
Večer pred praznikom je po izročilu tretji sveti večer (prvi je pred božičem, drugi pa na silvestrovo pred novim letom), zato je na Slovenskem v navadi kropljenje z blagoslovljeno vodo in kajenje s kadilom po vseh prostorih hiše, na vhodna vrata pa se napiše začetnice imen treh kraljev z letnico novega leta: 20 + G + M + B + … .
VIr: Katoliška Cerkev

Prvi petki za mlade na čast Srcu Jezusovemu
2022-01-07 06:30 - 07:30
Katoliška mladina vse študente lepo vabi, da se vsak prvi petek ob 6.30 udeležijo jutranje svete maše, ki bo potekala v cerkvi Srca Jezusovega na Taboru v Ljubljani. Prva sveta maša bo že ta petek, 7. 1. 2022.
Katoliška mladina

1. Kako se je začela pobožnost prvega petka?
Nekateri svetniki so sicer o Presvetem Jezusovem Srcu pisali že stoletja prej, leta 1673 pa je imela francoska redovnica sv. Marjeta Marija Alacoque videnje Jezusa, v katerem je Cerkev prosil, naj počasti njegovo Presveto Srce in se mu posveti. Jezus je vernike prav posebej prosil, naj »devet mesecev zapored na prve petke prejemajo sveto obhajilo«. Prošnja je bila povezana s posebno obljubo za vse, ki se bodo posvetili Presvetemu Jezusovem Srcu in spodbujali njegovo češčenje. Po smrti Marjete Marije se je pobožnost prvih petkov hitro razširila po vsej Cerkvi, njena priljubljenost pa se je močno povečala leta 1920, ko je papež Benedikt XV. Marjeto Marijo razglsil za svetnico.
2. Zakaj devet zaporednih mesecev?
Številka devet je tradicionalno povezana z devetdnevnicami, korenine pa ima v devetih dneh, ki so jih apostoli pred binkoštmi preživeli v molitvi. Devetdnevnica zagotavlja dovolj časa za pripravo na praznik in notranjo obnovo.
3. Kaj naj bi počeli na prve petke?
Udeležili naj bi se svete maše in prejeli sveto obhajilo z namenom, da počastimo Presveto Jezusovo Srce. Če niste v stanju milosti in ne morete prejeti obhajila, boste morali najprej opraviti sveto spoved.
4. Kakšne »obljube« so povezane s to pobožnostjo?
Jezus je rekel sv. Marjeti Mariji: »Tistim, ki bodo zaporedoma devet prvih petkov prejeli sveto obhajilo, obljubljam milost končnega spreobrnjenja. Ne bodo umrli v moji nemilosti in brez svojih zakramentov. Moje Božje Srce jim bo v zadnjem trenutku varno pribežališče.« To pomeni, da če vernik devet zaporednih mesecev na prve petke pobožno prejema sveto obhajilo, mu bo Jezus zagotovil posebne milosti v uri njihove smrti in mu omogočil, da se bo pokesal svojih grehov ter prejel poslednje zakramente (če bo to potrebno).

To je zadnja izmed dvanajstih obljub, povezanih s pobožnostjo Presvetega Jezusovega Srca:

1. Dal jim bom vse milosti, ki jih potrebujejo v svojem stanu.

2. Naklonil bom mir njihovim družinam.
3. Tolažil jih bom v trpljenju.
4. Varno zavetje jim bom v življenju, posebno ob smrtni uri. Tisti, ki mi bodo vdani in meni posvečeni, se ne bodo pogubili.
5. Dal jim bom obilen blagoslov pri vsem delovanju.
6. Grešniki bodo našli v mojem Srcu vir in neizmerno morje usmiljenja.
7. Mlačni bodo postali goreči.
8. Goreči bodo hitro dospeli do velike popolnosti, če se mi bodo popolnoma posvetili, me častili in ljubili.
9. Bogato bom blagoslovil kraje in skupnosti, kjer bodo imeli na častnem mestu podobo mojega presvetega Srca in ga ljubili in častili ter se mu izročali v posebno varstvo. Na ta način bom ponovno zedinil sprte družine in pomagal družinam v kakršnikoli stiski, če se bodo z zaupanjem obračale name.
10. Tistim, ki delajo za rešitev duš, bom dal, da bodo spreobrnili tudi najbolj trdovratne grešnike, če bodo prisrčno častili moje Srce in to čaščenje širili med ljudmi.
11. Imena tistih, ki bodo širili čaščenje, bodo neizbrisno zapisana v mojem Srcu.

12. Tistim, ki bodo zaporedoma devet prvih petkov prejeli sveto obhajilo, obljubljam milost končnega spreobrnjenja. Ne bodo umrli v moji nemilosti in brez svojih zakramentov. Moje Božje Srce jim bo v zadnjem trenutku varno pribežališče.

5. Ali so prvi petki »vstopnica za nebesa«?
Seveda ni tako preprosto: ni dovolj, da gremo devet zaporednih prvih petkov k sveti maši, nato pa vse skupaj »izklopimo«, nikoli več ne zaidemo v cerkev in živimo v grehu! Pomen te pobožnosti je, da vernika približa Jezusovemu srcu. Če posameznik te obveznosti izpolnjuje z iskreno vero, je povsem naravno, da bo bliže Bogu in bolje pripravljen na smrt. Ko pa ta pobožnost postane praznoverna, ko ne čutimo potrebe, da bi živeli krepostno, vse Jezusove obljube ostanejo brez sadov.
Jezus si želi, da počijemo v Njegovem Srcu, kot sv. Janez, in pobožnost prvih petkov je priložnost, da se z Njim srečamo večkrat, ne le ob nedeljah, ter da poglobimo svojo ljubezen do Njega.

Spoznanje in zaupanje, da lahko počijemo v Njegovem Srcu in vanj položimo vse svoje skrbi, pa je bistvo prvih petkov.
Vir: Družina in Katoliška Cerkev

Srečanje kolednikov - ODPOVEDANO
2022-01-08 09:30 - 14:00
Dogodek je bil odpovedan!

Nedelja Jezusovega krsta
2022-01-09
Katoliška cerkev v nedeljo, 9. januarja 2022, praznuje Jezusov krst.
Praznik Jezusovega krsta je povezan s praznikom Gospodovega razglašenja, ki je 6. januarja, saj je Bog med krstom v Jordanu izpričal, da je Jezus njegov ljubljeni sin.
Evangelist Matej Jezusov krst[1] v reki Jordan opisuje kot eno od Božjih razodetij: »Ta je moj ljubljeni Sin, nad katerim imam veselje« (prim. Mt 3,17). Krst v Jezusovem življenju predstavlja prelomnico, ki ločuje njegovo zasebno in skrito življenje od javnega delovanja. Pred krstom je Jezus živel neopazno, o čemer pričajo tudi skopi svetopisemski zapisi. Po krstu pa je začel javno delovati: poklical je prve apostole, oznanjal svoj nauk, delal čudeže in ozdravljal bolne, o čemer poročajo evangeljska besedila.
O Jezusovem krstu poročajo trije sinoptiki kot začetnem dogodku Jezusovega javnega delovanja (prim. Mt 3,13-17; Mr l, 16-1 l; Lk 3, 21-22). Jezus je sam o sebi vedel, da je tisti Božji služabnik, o katerem je bilo napovedano, da bo naložil nase grehe mnogih (prim. Iz 53). Ko je prišel od Očeta določen čas se je, čeprav je bil brez greha, uvrstil med grešnike, ki so od Janeza Krstnika prejemali krst pokore. Kakor vedno in v vseh stvareh je hotel tudi s prejemom Janezovega krsta izpolniti Očetovo voljo. Kot Jagnje, ki odjemlje grehe sveta (prim. Jn l, 29), je hotel nepokorščino in napuh prvega Adamovega greha in greha vseh Adamovih potomcev popraviti s ponižnostjo in pokorščino. Jezusov krst v Jordanu je že naznanjal in pripravljal njegov dokončni odrešitveni krst – smrt na križu (prim. Lk 12, 50 ). S krstom je Jezus tako rekoč uradno potrjen v svoji odrešenjski službi. Oče in Sveti Duh sta poroka da je res božji Sin in ga predstavita svetu, da bi svet sprejel njegovo oznanilo.[2]
Zakrament svetega krsta
V Katoliški cerkvi poznamo sedem zakramentov,[3] med katerimi je prvi krst. Zakrament krsta je predpogoj za prejem drugih zakramentov. Krščenci ga običajno prejmejo v prvem letu življenja, s čimer postanejo člani Cerkve. Voda, s katero krščevalec pri krstnem obredu oblije novokrščenca, je simbol očiščenja in ponazarja novo življenje. Ta zakrament izbriše človekov izvirni greh in mu povrne dostojanstvo Božjega otroka. Znamenje tega dostojanstva je maziljenje s svetim oljem – krizmo, ki je sestavni del krstnega obreda.
Odrasli, ki želijo postati kristjani in prejeti zakrament krsta, se imenujejo katehumeni. V krščansko življenje se uvajajo postopoma, obdobje uvajanja pa se imenuje katehumenat.

[1] Jezusov krst (prim. Mt 3,13–17): Tedaj je prišel Jezus iz Galileje k Jordanu do Janeza, da bi se mu dal krstiti. Janez ga je hotel odvrniti od tega in je rekel: »Jaz bi se ti moral dati krstiti, pa ti hodiš k meni.« Jezus je odgovoril in mu dejal: »Pústi zdaj, kajti spodobi se nama, da tako izpolniva vso pravičnost.« Tedaj mu je pustil. Po krstu je Jezus takoj stopil iz vode, in glej, odprla so se mu nebesa. Videl je Božjega Duha, ki se je spuščal kakor golob in prihajal nadenj. In glej, glas iz nebes je rekel: »Ta je moj ljubljeni Sin, nad katerim imam veselje.« – O Jezusovem krstu poročata tudi evangelista Marko in Luka. Prim. Mr 1,9–11 in Lk 3,21–22.

[2] Prim. France Oražem, Leto Kristusove skrivnosti, 83.

[3] Krst, birma in evharistija (zakramenti uvajanja v krščanstvo); spoved in bolniško maziljenje (zakramenta ozdravljanja) ter mašniško posvečenje in zakon (zakramenta služenju občestva in poslanstva). Prim. Kompendij Katekizma Katoliške Cerkve, str. 93–118. Besedilo je dostopno tudi na spletni povezavi: http://www.druzina.si/ICD/spletnastran.nsf/knjigarna/0C789346B7B962AFC125720A0044384F/$FILE/KOMPENDIJ_M.PDF
Vir: Katoliška Cerkev

Podelitev služb
2022-01-09 09:00 - 17:00
Ljubljanski nadškof metropolit msgr. Stanislav Zore bo v nedeljo, 9. 1. podelil službe lektorja in mašnega pomočnika bogoslovcem ljubljanske nadškofije. Sveta maša bo ob 9. uri v stolni cerkvi sv. Nikolaja.

Večer Plus+ januar
2022-01-11 19:00 - 21:00
Prvi Večer Plus+ v novem letu bo ponovno na toplem – v Antonovem domu na Viču
Tema tokratnega večera bo svetopisemski lik egiptovskega Jožefa, v nadaljevanju leta pa bomo vsak mesec prisluhnili zgodbam mladih, ki jih najdemo v Stari zavezi Svetega pisma.
Se vidimo 11. 1. 2022 ob 19.00!
—————————————-
Za udeležbo je potrebno izpolnjevati pogoj PCT.

Vir: FB profil Katoliške mladine

Obletnica priznanja samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije s strani Svetega Sedeža
2022-01-13
Sveti sedež je 13. januarja 1992 med prvimi državami priznal samostojno državo Slovenijo. Priznanje Svetega sedeža je bilo odločilnega pomena tudi za ostala priznanja, ki so temu sledila (predvsem drugih evropskih držav).

Msgr. Anton Jamnik o poteku dogodkov s priznanjem samostojne države Slovenije
1. Papež Janez Pavel II. se je sam osebno zavzel za priznanje samostojne države Slovenije
Sveti sedež je 13. januarja 1992 med prvimi državami priznal samostojno državo Slovenijo. Priznanje Svetega sedeža je bilo odločilnega pomena tudi za ostala priznanja, ki so temu sledila (predvsem drugih evropskih držav). Natančna analiza zgodovinarjev bo lahko podrobneje argumentirala, kako je bilo to priznanje odločilnega in ključnega pomena za druga priznanja, ki so temu sledila. Ker sem bil v letih 1990-1994 tajnik pri nadškofu Šuštarju se natančno spomnim, kako se je nadškof Šuštar razveselil tega priznanja za katero se je v tesnih prijateljskih odnosih s tedanjim papežem Janezom Pavlom II. prizadeval. Prav tega dne (13. januarja 1992) je bila neka slovesnost v Cankarjevem domu in k nadškofu je pristopil tedanji zunanji minister dr. Rupel in nadškofu čestital ter se mu zahvalil, da je na vse mogoče načine od prvih demokratičnih volitev in plebiscita 1990. bil tesno povezan s Svetim sedežem in tedanjim papežem Janezom Pavlom II. Iz zelo zanesljivih virov vsaj dveh pomembnih Slovencev v Rimu sem kasneje izvedel, da se je papež Janez Pavel II. sam osebno zavzel za priznanje samostojne države Slovenije. Tako naj bi 12. januarja 1992 mimo proceduralnih postopkov (ali običajnega diplomatskega čakanja na to kako, se bodo drugi odločili) sprejel odločitev o priznanju samostojne države Slovenije. Res je, da je nekaj držav že preje priznalo Slovenijo, toda moralna in simbolna vloga, ki jo ima Sveti sedež v svetovnem dogajanju, je bila, to lahko danes povsem mirno in argumentirano trdimo, ključnega in odločilnega pomena ter povsem jasna in izrecna podpora Sloveniji, da se vrne v evropsko skupnost kot samostojna država.
2. Sveti sedež je že leta pred priznanjem zelo intenzivno in veliko mero razumevanja podpiral ustanovitev in priznanje samostojne države Slovenije
Ko se je po volitvah leta 1990 in po plebiscitu istega leta decembra ustvaril nov položaj v Jugoslaviji in Sloveniji, je Sveti sedež z vso pozornostjo spremljal novo nastale razmere. »Kmalu se je pokazalo, da obstaja resna nevarnost, da se bodo obstoječe napetosti še povečale in celo izrodile v konflikt. Zato je sveti sedež konec januarja 1991 jasno pozval:
– k spoštovanju pravice narodov do samoodločbe
– k spoštovanju človekovih pravic in pravic narodnih skupnosti
– k odpovedni uporabi sile pri reševanju nesporazumov
– k neutrudnemu iskanju dialoga med sprtimi stranmi
– k vzpostavitvi mirnega sožitja med narodi Jugoslavije ob medsebojnem spoštovanju in pravičnosti.«[1]
Ta načela, ki jih je poudaril Sveti sedež so bila jasna podpora tudi slovenskim prizadevanjem za samostojno državo. Podobne zahteve so se še večkrat ponovile, tako pri papeževih govorih (30. januarja, 21. aprila, 8. maja, 23. maja 1991), kakor tudi na mednarodni ravni, še posebej na srečanjih Konference za varnost in sodelovanje v Evropi (KVSE). Ta prizadevanja in posredovanje Svetega sedeža so se še bolj okrepili po razglasitvi neodvisnosti Slovenije in Hrvaške 25. junija 1991. Omenili smo že papeževo posredovanje 28. junija, 29. junija, 3. julija, omeniti pa velja še njegovo posredovanje 21. julija, 24. julija, 26. avgusta ter 5. septembra 1991.[2]
Sveti sedež je podprl oblikovanje mednarodnega soglasja o primernosti takojšnjega priznanja obeh novih držav, Slovenije in Hrvaške. S tem namenom je kardinal državni tajnik 26. novembra 1991 izročil ambasadorjem držav članic KVSE memorandum. V njem se sklicuje na načela mednarodnega prava in odredbe jugoslovanske ustave iz leta 1974 glede pravice do odcepitve od federacije in priporoča začetek sporazumnega in pogojnega priznanja neodvisnosti Slovenije in Hrvaške in drugih republik, ki bi se za to odločile. Ta postopek podelitve pogojnega priznanja je bil vezan na zahtevo, da se republike formalno obvežejo,
– da bodo spolnjevale zakonite zahteve, vsebovane v dokumentih KVSE,
– še posebej glede zaščite človekovih pravic,
– glede demokracije
– in zaščite narodnih manjšin.[3]
“Sveti sedež je z izjavo Tiskovnega urada 20. decembra 1991 bolj podrobno opredelil svoje stališče glede krize v Jugoslaviji in z diplomatskimi notami zunanjim ministrstvom Slovenije in Hrvaške sporočil svojo pripravljenost priznati njihovo suverenost in neodvisnost, hkrati pa je postavil pogoje glede tega priznanja. Ko je Sveti sedež 13. januarja 1992 prejel formalno obvezo Republike Slovenije in Republike Hrvaške, da bosta spoštovali te pogoje, je prišlo tudi do priznanja samostojnosti.”[4]
Na srečanju ministrskega sveta zunanjih ministrov držav članic KVSE, ki je zasedal v Pragi 30. in 31. januarja 1992, je nadškof Msgr. Jean-Louis Tauran, tajnik oddelka za odnosa z državami, takole povzel stališče Svetega sedeža: “Sveti sedež je vedno upal, da se bo mogoče izogniti konfliktu v Jugoslaviji. Zato je, od začetka krize vztrajal pri zahtevi, da se federativne republike navdihujejo pri urejanju medsebojnih odnosov na 10 načelih zaključnega helsinškega dokumenta, po drugi strani pa, da čimprej začnejo z ustavnimi reformami, ki bodo pospeševale spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, vključno s pravicami narodnih manjšin in tako ustvarijo pogoje za demokracijo in za resnično pravno državo. Razvoj dogodkov in predvsem uporaba orožja so na žalost spremenili to upanje v iluzijo.
Priznavajoč obstoj Hrvaške in Slovenije – to priznanje ni bilo naperjeno proti nikomur – je Sveti sedež vzel na znanje položaj, ki je bil posledica legitimnih in na demokratičen način izraženih teženj. Ko je za to priznanje postavil zahteve, je Sveti sedež želel predvsem pospešiti uresničitev vseh obveznosti, ki so bile sprejete v helsinškem procesu, in podčrtati dejstvo, da bo KVSE morala biti porok zaupanja v vprašanjih, ki se nanašajo na položaj narodnih manjšin. S tem je Sveti sedež hotel, da se te nove države hkrati s priznanjem samostojnosti in neodvisnosti svečano obvezujejo, da bodo prispevale h gradnji Evrope – Evrope človekovih pravic in demokracije.”[5]
Priznanje Svetega sedeža samostojne države Slovenije 13. januarja 1992 je bilo odločilnega pomena za ostala priznanja, ki so temu sledila (15. januar 1992) in za vključevanje mlade države v mednarodno skupnost.Ob tem so zanimivi tudi vsebinski poudarki oziroma neke vrste pogoji, ki so povezani s priznanjem. Vsekakor je Sveti sedež zelo dobro poznal slovenske razmere in zato opozoril na tisto, kar je bilo zares ključnega pomena pri postopni graditvi vedno bolj demokratične dežele.
3. Državotvorna vloga Katoliške Cerkve v Sloveniji
Katoliška Cerkev v Sloveniji je v zgodovini tesno povezana z narodom, njegovo kulturo, jezikom in samozavestjo. Ob dogodkih, ki so povezani z njeno osamosvojitvijo, se je predvsem zavzemala za uveljavljanje človekovih pravic pod moralnim vidikom, za svobodo in enakopravnost slovenskega naroda in njegovo samostojnost. Tesna povezanost Cerkve s slovenskim narodom je razumljiva samo z vidika zgodovinskega razvoja slovenskega naroda, ki je prek krščanstva in Cerkve stopil v Evropo in evropsko kulturo.
Vodstvo Cerkve je ves čas, še posebej pa potem, ko so bile napovedane prve svobodne volitve v Sloveniji, z vso jasnostjo opozarjalo na odgovornost krščanskih laikov, da prispevajo svoj delež v družbenem dogajanju in se odločajo po svoji vesti. O tem nam govorijo izjave, ki so jih slovenski škofje zapisali pred spravno slovesnostjo v Kočevskem Rogu, pred plebiscitom, na dan osamosvojitve in tudi pozneje. V osamosvojitveno dogajanje so se dejavno vključevali kristjani v Sloveniji, zamejstvu in po svetu. Velikega pomena je bila tudi podpora škofovskih konferenc večine evropskih držav, Združenih držav Amerike in Kanade. Prav posebno vlogo pa je pri osamosvojitvenih prizadevanjih Slovenije imel Sveti sedež, ki je 13. januarja 1992 med prvimi priznal samostojno državo Slovenijo in s tem odločilno vplival na druga priznanja, ki so sledila 15. januarja in pozneje.
msgr. dr. Anton Jamnik, ljubljanski pomožni škof
[1] I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, v: Bogoslovni vestnik 61 (2001), 227.
[2] Prim. I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[3] Prim. I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[4] I. Jurkovič, Dejavnost Svetega sedeža za mir, 228.
[5] Navaja I. Jurkovič v razpravi Dejavnost Svetega sedeža za mir, 229.

Zgodovinski oris delovanja apostolske nunciature v Republiki Sloveniji
Apostolska nunciatura v Ljubljani je diplomatsko predstavništvo Svetega sedeža v Republiki Sloveniji. Papeško predstavništvo ima diplomatski značaj in status veleposlaništva. Apostolski nuncij je osebni in stalni predstavnik papeža tako v Katoliški Cerkvi kot pri oblasteh Republike Slovenije.
Poslanstvo apostolskega nuncija je, da tesneje in bolj učinkovito izraža skrb rimskega papeža za dobro Slovenije. V soglasnem delovanju s škofi bdi nad poslanstvom Cerkve s tem, da vzdržuje stike s civilnimi oblastmi, Cerkvijo ter drugimi krščanskimi in verskimi skupnostmi.
Državljani Slovenije smo leta 1990 izrazili željo po neodvisnosti, ki je bila ustavno določena tudi z referendumom leta 1991. Mednarodna skupnost je izbiro Slovencev priznala v skladu z Listino Združenih narodov in Helsinških sporazumov.
Sveti sedež je neodvisnost Republike Slovenije uradno priznal 13. januarja 1992. Temeljna izhodišča za ta korak so bila spoštovanje pravice narodov do samoodločbe; zavračanje uporabe sile ter sprejemanje dialoga kot edinega sredstva za doseganje pravičnih in mirnih rešitev. Odločitev Svetega sedeža je k takšnemu razmišljanju pomagala tudi drugim državam.
Papež Janez Pavel II. (1978–2005) je za prvega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji 24. junija 1992 imenoval naslovnega nadškofa v Doclei in tedanjega nuncija na Malti ter v Republiki San Marino s sedežem na Malti msgr. Piera Luigija Celato. Obisk predsednika Republike Slovenije Milana Kučana (1992), predsednikov vlad (1992 in 1993) in drugih ministrov v Vatikanu so okrepili odnose med državama. Sveti sedež je 19. februarja 1993 tudi potrdil statut samostojne Slovenske škofovske konference.
Po premestitvi nuncija Celate februarja 1995 je v kratkem obdobju ad interim posle neposredno iz Vatikana vodil msgr. Xavier Desire. Papež Janez Pavel II. je 26. julija 1995 za prvega stalnega nuncija v Ljubljani imenoval naslovnega nadškofa v Biblu, do takrat apostolskega nuncija v Alžiriji in Tuniziji ter apostolskega delegata v Libiji msgr. Edmonda Farhata.
Tretji apostolski nuncij v Republiki Sloveniji msgr. Marian Oleš je službo nastopil 17. decembra 2001, vendar zaradi zdravstvenih razlogov na tem mestu ni dolgo ostal.
Papež Janez Pavel II. je 15. maja 2002 za četrtega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji imenoval nadškofa Giuseppa Leanzo, 9. aprila 2003 pa za petega nuncija naslovnega nadškofa v Tamadi in dotedanjega apostolskega nuncija v Argentini msgr. Santosa Abrila y Castellója. Msgr. Castelló je bil hkrati imenovan tudi za apostolskega nuncija v Bosni in Hercegovini.
Papež Benedikt XVI. je 10. februarja 2011 za šestega apostolskega nuncija v Republiki Sloveniji s funkcijo apostolskega delegata na Kosovu imenoval naslovnega nadškofa mesta Caorle in apostolskega nuncija na Madžarskem msgr. Juliusza Janusza. Svoje delo v Sloveniji je msgr. Janusz sklenil oktobra 2018.

Papež Frančišek je 19. marca 2019 za sedmega apostolskega nuncija imenoval nadškofa msgr. dr. Jean-Marie Speicha. Msgr. Speich je naslovni nadškof kraja Sulci (Italija), pred prihodom v Slovenijo pa je deloval kot apostolski nuncij v Gani. Papež Frančišek mu je 24. oktobra 2013 podelil škofovsko posvečenje.
Vir: Katoliška Cerkev

50 let revije Mavrica
2022-01-15
V soboto, 15. januarja bomo z vrsto dogodkov obeležili okrogli jubilej revije za otroke – Mavrica.

Program:

ob 9. uri lahko prek valov Radia Ognjišče prisluhnete praznično obarvani Sobotni iskrici.
med 9. in 19. uro si lahko v Galeriji Družina na Krekovem trgu 1 v Ljubljani ogledate razstavo z naslovom »V barvah mavrice«.
ob 11. uri bo v Lutkovnem gledališču Ljubljana na Krekovem trgu 2 lutkovna predstava z naslovom Moj dedek je bil češnjevo drevo. Za rezervacijo brezplačnih vstopnic nam pišite na e-naslov: galerija@druzina.si ali nas pokličite po tel.: 01/360-28-82.
ob 19. uri bo maša za vse mavričarje in družine, ki jo bo daroval ljubljanski nadškof metropolit msgr. Stanislav Zore v cerkvi Marijinega oznanjenja (frančiškani na Tromostovju). Prenos bo tudi na Radiu Ognjišče.

Vabljeni, da se nam pridružite in praznujete z nami!
Mavrica je slovenska katoliška revija za otroke, starše, katehete in vzgojitelje, ki jo izdaja Družina in:

otrokom na zanimiv način odgovarja na vprašanja o Bogu in večnosti,
predšolskim otrokom ponuja obilo branja skupaj s starši,
šolarjem širi obzorja, budi radovednost,
prava revija za vse navihane, radovedne, vedoželjne otroke!

Dogodki bodo potekali v skladu z NIJZ in PCT pogoji.
Vir: Družina

Sinodalno srečanje članov ŽPS in članov župnijskih skupin
2022-01-15 09:00 - 12:00
Škofijski urad za laike vabi na sinodalno srečanje članov ŽPS in članov župnijskih skupin, ki bo v soboto, 15. januarja (za udeležence iz I. in III. arhidiakona oz. dekanij: Ljubljana – Center, Ljubljana – Moste, Ljubljana – Šentvid, Ljubljana – Vič/Rakovnik, Kamnik, Domžale, Litija – Zagorje), in v soboto, 29. januarja (za udeležence iz II. in IV. arhidiakonata oz. dekanij: Radovljica, Kranj, Šenčur, Škofja Loka, Vrhnika, Cerknica, Ribnica, Grosuplje). Srečanje bo potekalo po Zoomu, od 9.00 do 12.00. Na srečanju se bomo posvetili temi: Cerkev, odprt prostor, kjer se vsi počutimo doma in lahko sodelujemo. Obvezna je predhodna prijava udeležencev na e-naslov: urad.za.laike.lj@rkc.si (prijava naj vključuje naslednje podatke: ime, priimek, e-naslov, župnijo, iz katere prihaja udeleženec).
Srečanja naj se iz vsake župnije udeležijo župnik ter vsaj dva laika (število udeležencev ni omejeno, zato se srečanja lahko udeležijo člani ŽPS, voditelji župnijskih skupin oz. vsi, ki so dejavni v župnijski pastorali ali jih zanima sinodalno dogajanje). Če se iz svoje župnije srečanja ne morete udeležiti na termin, določen za svojo dekanijo, ste dobrodošli tudi na preostali razpoložljivi termin. Informacije in prijave na: urad.za.laike.lj@rkc.si, tel. 01/234 26 51.
Dr. Mojca Bertoncel,
tajnica Škofijskega urada za laike

Teden molitve za edinost kristjanov
2022-01-18 - 2022-01-25
Letošnji teden molitve za edinost kristjanov (18.–25. januarja) obhajamo že znotraj triletnega sinodalnega dogajanja, ki ima tudi bistveno ekumensko razsežnost. Papež Frančišek je ob odprtju sinode rekel: »To sinodo živimo v duhu molitve, s katero se je Jezus obrnil na Očeta za svoje: ‚Da bi bili vsi eno‘ (Jn 17,21). K temu smo poklicani: k edinosti/enosti, k občestvu, k bratstvu, ki izhaja iz tega, da čutimo, da nas objema edina Božja ljubezen. Vsi, brez razlik, in posebej mi pastirji, moramo ohranjati in trdno zagovarjati to edinost.« »Tako sinodalnost kot ekumenizem sta dogajanji skupne hoje,« sta v pismu škofom poudarila kardinala K. Koch in M. Grech, ki sta pristojna za ti dve področji. »Ekumenizem je ‹izmenjava darov›. Eden od darov, ki jih katoličani lahko prejmemo od drugih kristjanov, je prav izkustvo in razumevanje sinodalnosti.« Izbrana glavna misel je vzeta iz Matejevega odlomka o obisku modrih: »Videli smo, da je vzšla njegova zvezda, in smo se mu prišli poklonit«
(Mt 2,2). Oznanja upanje, saj govori o luči, po kateri vsi hrepenimo, ko doživljamo temo preizkušenj in kriz. Zvezda na nebu nad Judejo, ki so jo ugledali modri z Vzhoda, je znamenje upanja. Vodila jih je k še večji luči, ki je Jezus. Naša misel in molitev bosta v tem tednu objemali tudi trpeča ljudstva na Srednjem vzhodu. Podivjani terorizem in vojni požar sta nekatere pokrajine spremenila v pogorišče in ruševine. Na ozemlju, kjer je zibelka krščanstva, so kristjani le še neznatna manjšina. Manjšina, ki izginja, odhaja v neznano, ugaša brez glasu, trka na vrata Zahoda in prosi pomoči. V teh dneh se bomo kristjani zbirali ob jaslicah, ki še vedno krasijo naše cerkve. Pridružili se bomo modrim – svetim trem kraljem – in se v skupni molitvi poklonili Novorojenemu. Čim bliže mu bomo, tem bolj bomo tudi eno med seboj. Duhovnike vabimo, da naročijo in uporabljajo knjižico, ki jo je tudi letos pripravila Komisija za ekumenizem in medverski dialog in čim lepše – morda ob udeležbi evangeličanov, pravoslavnih ali binkoštnikov – oblikujejo teden molitve.
Dr. Bogdan Dolenc,
član Komisije za ekumenizem in medverski dialog

Maša za preganjane kristjane
2022-01-20 18:30
V četrtek, 20. 1., bo v stolnici ob 18.30 nadškof msgr. Stanislav Zore OFM ob 70. obletnici zažiga Božjega služabnika škofa Antona Vovka daroval sveto maša za preganjane kristjane.

Spletni svetopisemski maraton 2022
2022-01-22 - 2022-01-27
»Vse delam novo« je naslov letošnjega Svetopisemskega maratona, ki se bo odvijal 22.–27. januarja 2022. V času negotovosti in brezupa si želimo, da bi kristjani trdno verovali v gotovo upanje, da bo Gospod nekega dne vse naredil na novo. Prav vse negotovosti, skrbi in težave so za nas, Kristusove učence, priložnost, da se obrnemo k Njemu, se priklopimo na Vir in z vsemi pljuči zadihamo in zaživimo. Svetopisemski maraton je priložnost prav zato – da se znova z vsem srcem obrnemo k Njemu. Zaradi epidemije se bodo branje Svetega pisma in spremljevalni dogodki tudi letos odvijali na spletu. Veselimo se lanske izkušnje, ko se je zaradi spletne povezave lahko priključila res vsa Slovenija, od najmanjših in najbolj oddaljenih krajev pa do Ljubljane. Vabimo vas, da župljane povabite, da se prijavijo k enournemu branju (velja za najmanj tri osebe) ali pa da v okviru župnije organizirate mini maraton branja Svetega pisma. Po več kot desetletnih izkušnjah z gotovostjo trdimo, da se ob tem župnija zelo poveže, da nekateri začnejo redno branje Svetega pisma in da sadovi ostajajo še celo leto.
Obiščite našo spletno stran, kjer boste našli vse potrebne informacije. Lahko pa tudi pišete na e-naslov: metka.kos@svetopismo.si ali pokličete na GSM:
040/980 891. Več na: https://www.svetopisemskimaraton.si/.
Eva Strajnar,
koordinatorka projekta

Nedelja Božje besede 2022
2022-01-23
Nedelja Božje besede je praznik besede in Svetega pisma, ki ga je papež Frančišek s pismom Odprl jim je um (Aperuit illis, AI) leta 2019 razglasih za vso Cerkev in ga obhajamo v mesecu januarju na 3. nedeljo med letom. V Sloveniji jo praznujemo to nedeljo že od leta 1990, ko so slovenski škofje na pobudo katoliških biblicistov določili zadnjo nedeljo v mesecu januarju, v mesecu verskega tiska, za Nedeljo Svetega pisma. Organizacija te nedelje je bila zaupana Slovenskemu bibličnemu gibanju, ki je bilo uradno ustanovljeno leta 1993.
Nedelja Božje besede je najprej praznik hvaležnosti za neizmerni dar Besede, po kateri želi Bog vstopiti v odnos z vsakim človekom. To je dan, ki povezuje vse ljudi, ki so Bogu hvaležni za njegove besede, ki so nam izročene po Svetem pismu. Ta dan nam daje priložnost za razmislek, kako bolje »ravnati z Božjo besedo« (2 Tim 2,15) na vseh ravneh. Na to nedeljo se spomnimo in zahvalimo za bogato slovensko svetopisemsko dediščino, ki sega vse do izročila svetega Cirila in Metoda in Brižinskih spomenikov. Ta dediščina nam je tudi danes lahko v veliko spodbudo in navdih, zato se s hvaležnostjo spominjamo tudi vseh posameznikov in ustanov, ki se danes na Slovenskem posvečajo negovanju in razvijanju te bogate tradicije. Še posebej mislimo na prevajalce in raziskovalce Svetega pisma, na oznanjevalce in pričevalce in končno na vse tiste, ki to besedo prebirajo, jo spoznavajo, ljubijo in jo uresničujejo v svojem življenju (prim. Mr 3,35).
Zavod Biblično gibanje, ki koordinira obhajanje te nedelje, je v povezavi z različnimi skupinami in posamezniki v Cerkvi pripravil predloge za bogoslužno obhajanje te nedelje, ki se začne s slovesnim besednim bogoslužjem (vigilijo) Božje besede na predvečer nedelje. Predloge tega bogoslužja, sodelovanja pri nedeljski župnijski maši, katehetske in pridigarske osnutke ter različne video pripomočke najdete na naši spletni Zavoda Biblično gibanje.

Spreobrnitev apostola Pavla
2022-01-25
V Katoliški cerkvi 25. januarja praznujemo god spreobrnitve apostola Pavla.
Apostol Pavel je bil najprej poznan po tem, da je preganjal prve kristjane, po videnju pred Damaskom pa je iz preganjalca Kristusa postal apostol, o čemer poročajo štirje svetopisemski odlomki: Apostolska dela 9,1–19,[2] Apostolska dela 22,1–21,[3] Apostolska dela 26,6–16[4] in Pismo Galačanom 1,11–24.[5] Po spreobrnjenju in daljši notranji in zunanji pripravi na osebno poslanstvo je evangelij ponesel poganskim ljudstvom po skorajda vsem tedaj znanem svetu. Znan je tudi po 14-ih pismih,[6] ki so namenjena različnim cerkvenim skupnostim in so sestavni del Svetega pisma Nove zaveze. Pavel je umrl mučeniške smrti v Rimu. V cerkvenem bogoslužnem koledarju poleg Pavlovega godovnega dneva (29. junija, ko obhajamo god prvakov apostolov Petra in Pavla) v bogoslužju obhajamo tudi spomin na njegovo spreobrnitev (25. januarja).
V Katoliški Cerkvi je od 28. junija 2008 do 29. junija 2009 potekalo leto apostola Pavla. V spomin na 2.000-letnico njegovega rojstva je papež Benedikt XVI. leta 2007 napovedal Pavlovo leto,[1] na predvečer svetih apostolov Petra in Pavla 2008 pa ga je tudi slovesno odprl. Pavlovo leto so posebej slovesno praznovali v deželah in krajih, ki jih je apostol zaznamoval s svojim življenjem in delovanjem: v deželah, ki jih je prehodil, in v krajih, v katerih je oznanjal Kristusa, v kraju, kjer se je rodil kot Jud (Tarz), in v kraju, kjer je kot kristjan umrl mučeniške smrti (Rim). Posebej se ga spominjajo v škofijah, ki nosijo njegovo ime, in v različnih ustanovah in družbah, ki ga imajo za vzornika in priprošnjika.

[1] http://www.vatican.va/various/basiliche/san_paolo/index_en.html
[2] Savel se spreobrne.
[3] Pavel pripoveduje, kako se je spreobrnil.
[4] Pavel pripoveduje, kako se je spreobrnil.
[5] Kako je Pavel postal apostol.
[6] Pisma, ki jih pripisujejo apostolu Pavlu, so: Pismo Rimljanom, Prvo pismo Korinčanom, Drugo pismo Korinčanom, Pismo Galačanom, Pismo Efežanom, Pismo Filipljanom, Pismo Kološanom, Prvo pismo Tesaloničanom, Drugo pismo Tesaloničanom, Prvo pismo Timoteju, Drugo pismo Timoteju, Pismo Filemonu in Pismo Hebrejcem.
Vir: Katoliška Cerkev
